240 
saa stor og vedholdende, er rimeligvis betinget deri, at træthedsfølelsen, 
ligesom enhver bevidst fornemmelse, har sit sæde i hjernen og derfor 
sandsynligvis træder sterkere frem, naar det er hjernen selv, som an- 
strenges. 
I det hele kan vi ikke finde, at der er nogen kjendsgjerninger, 
som beviser eller endog blot gjør det sandsynligt, at sjælevirksomheden 
ikke følger loven om energiens bestaaen. Men ligesaalidt kan vi med 
bestemthed benegte, at der i disse funktioner ikke tillige er kræfter 
i virksomhed, som staar udenfor denne lov. 
I den allersidste tid har man ogsaa i den uorganiske natur fundet 
et stof, som synes at frembyde nogen vanskelighed ved at lade sig 
indordne under loven om kraftens bestaaen. Det er radium. Som 
bekjendt udsender radium uhyre mængder energi, uden at vi kan 
paavise, at det taber i vægt. Derfor kan man imidlertid ikke straks 
opgi kraftloven. Rutherford forklarer forholdet med radium saaledes, 
at det kvantum energi, som radium indeholder er saa enormt stort. 
Energitabet gir sig udtryk derved, at der stadig foregaar omdannelse 
af radium til substanser, som er mindre virksomme. Resultatet af 
disse forandringer er emanation, den saakaldte inducerede radioaktivitet, 
og det dannede stof er belium, det , hvilende" element (Ramsay). 
Det er i virkeligheden paafaldende, at radium har en yderst høi 
molekylvægt, helium derimod en yderst liden molekylvægt, og det har 
desuden tabt omtrent al kemisk affinitet, saa at det ikke er istand til 
at indgaa forbindelse med noget andet element. Rutherford fore- 
stiller sig radium som en rest af ,verden i dens tilblivelse", af hvil- 
ken vor nuværende uorganiske verden er fremstaaet med sine skarpt 
afgrænsede elementer, som ikke kan overføres det ene til det andet. 
Om denne theori, der som sagt ikke er helt usandsynlig, viser 
sig at være rigtig, saa vil man opleve den glæde, at vi omvendt af 
hvad tilfældet har været med loven om kraftens bestaaen, her for første 
gang gjenfinder i den uorganiske verden en vaturlov, hvis enorme be- 
tydning først er blet erkjendt i hele dens omfang hos planter og dyr, 
nemlig: loven om den stadige udvikling i naturens liv. 
