270 
lykkedes ham overordentlig hurtigt at skaffe de nødvendige penge- 
midler til planens gjennemførelse, saa at stationsbygningen med akva- 
riet allerede var fuldt færdig høsten 1891.  Sælparken blev færdig 
1897 til Bergensudstillingen. 
Hvor vældigt udviklingen af Bergens Museum har gaaet frem i 
de sidste 20 aar, faar man først rigtig forstaaelse af, naar man sam- 
menligner museets indtægtsbudget 1885, da det udgjorde kr. 26,952, 
med indtægtsbudgettet for museet og de derunder hørende institutioner 
1905, da det var kr. 114,698. Men hertil! kommer, at der i disse aar 
til byggeforetagender er benyttet ca. 240,000 kr., foruden at de til 
museet hørende fonder er forøgede med ca. % million kroner. 
Hvor stor del dr. Br unchorst har havt i at skaffe museet alle 
disse pengemidler, er naturligvis ikke godt at sige, men de som kjen- 
der forholdene mener, at hans overtalelseskunst i mange tilfælder skal 
have bidraget særdeles meget. Sikkert er det iallefald, at han i bety- 
delig grad har hjulpet til at faa realiseret det af professor dr. W. C. 
Brøgger planlagte præmieobligationslotteri, hvorved Bergens Mu- 
seum erholdt $ million kroner. 
Hermed har jeg søgt at give en oversigt over den betydning, som 
dr. Bruncehorst har havt som videnskabsmand, museumsadmini- 
strator og popularisator af videnskaberne. At et og andet kan være 
glemt er troligi, da opfordringen til mig om at skrive denne artikel 
er kommen saa sent, at jeg ikke har kunnet faa tid til at granske alle 
kilder. Hvad han har udrettet paa det skjønlitterære duirdkde bl. a. 
som medredaktør af ,Samtiden", som medlem af teaterbestyrelsen, 
som kommunemand og som stortingsmand hører ikke under denne 
artikels omraade. 
Dr. Brunchorst var født bergenser, og han arbeidede for sin 
fødebys, særlig dets museums, interesser med en kraft og iver, som 
undertiden kunde nærme sig hensynsløshed mod andre byers institu- 
tioner, saa han derved kom i kamp baade med forfatteren heraf og 
flere, som arbeidede for sine institutioners vel. Han .var en farlig 
modstander i saadanne feider, thi han førte baade mundtlig og skriftlig 
en fin kaarde, som ikke var let at afparere. 
Han vilde gjerne gjælde for at være et regnemenneske, men han 
er ogsaa i mangt og meget et følelsesmenneske, hvad han søger at 
skjule. Han har som alle sine feil og svagheder, dem lægger han ikke 
skjul paa; de gav hans modstandere lette angrebspunkter, og han, som +* 
