276 
melige gnist ulmede: dette var den første fyrstikke i ordets videste 
betydning. Men da den var den eneste i sin art, saa menneskene sig 
nødt til at vogte og vedligeholde den kostbare ild omhyggelig og at 
overføre den møisommelig fra det ene ildsted til det andet. Naar 
det først lykkedes menneskene at frembringe ild, er uvist, men man 
tager vel ikke feil, naar man henlægger dette tidspunkt til en meget 
tidlig periode. 
Saavidt vi ved, frembragte man fra først af ild ved at gnide for- 
skjellige træstykker mod hinanden, som oftest paa den maade, at et 
stykke træ blev boret ind i et andet og derpaa sat i hurtig dreiende 
bevægelse, indtil træet begyndte at gløde. Men dette arbeide var me- 
get tungvindt, og man gik derfor snart over til at fylde hullet i det 
andet træstykke med et materiale, som let fængede: tørre blade, marv, 
træflis etc. Disse gnidefyrtøi til at frembringe ild med finder vi lige 
til den nyeste tid hos sydhavsbeboerne, grønlænderne, indianerne og 
enkelte afrikanske stammer. Paa samme maade frembragte inderne, 
grækerne, romerne og germanerne sin ild. I OQdysseen fortælles. der, 
at det træstykke, som tjente til frembringelse af ild, blev sat i dreiende 
bevægelse ved remmer. Den græske filosof Theophrastos (omkr. 
400 f. Kr.) beskriver saadanne ,ildredskaber* og opregner de brugbare 
træsorter. Plinius (født 23 efter Kr.) nævner tørre blade eller 
trøske som knusk til gnidefyrtøiet. Men allerede Tacitus omtaler en 
ny maade at frembringe ild paa, idet man benyttede sig af svovlens 
evne til at fænge hurtig. Man satte smaa svovlstænger i et tørt pul- 
ver af raaddent træ og tændte massen ved gnidning mellem to stene. 
De af staal og flint bestaaende fyrtøi dukkede op i det l4de aar- 
hundrede, og har som bekjendt holdt sig i brug til ind i begyndelsen 
af forrige aarhundrede. I det 13de aarhundrede opdukkede ogsaa 
brændglasset, som allerede Arehimedes skal have anvendt til at 
frembringe ild med; men først ved slutten af det 17de aarhundrede 
var man blevet istand til at lave saa gode og billige brændglas, at de 
i nogen udstrækning kunde anvendes til at frembringe ild med; nogen 
stor betydning kunde de aldrig faa; dertil var det for sjelden, at de 
kunde bruges. 
De første kemiske ildredskaber stammer fra aaret 1805. Træ- 
stykker, hvis ene ende var dyppet i svovl, var allerede længe blevet 
brugt til at overføre ild fra et sted til et andet. Nu gjorde en ube- 
kjendt opfinder i Paris i 1805 brug af den egenskab ved klorsurt kali, 
