278 
derved opstaaede gnidning og luftens tilgang tilstrækkelig til at tænde 
vokslyset. Ved andre ildredskaber blev fosforet opbevaret i en bly- 
flaske; træstykker, præpareret med svovl, blev dyppet nedi og derpaa 
antændt ved rivning mod et bræt, overtrukket med læder. 
Snart begyndte man at formindske fosforets letfængelighed ved 
hensigtsmæssige blandinger, saaledes som allerede den ovennævnte 
Derepac i 1809 skal have gjort. Som opfinder af fosforfyrstikkerne 
i nyere skikkelse, d. v. s. med fast tændhoved, hovedsagelig bestaaende 
af fosfor, ansees nu i almindelighed den wurtembergske kemiker J. F. 
Kammerer, som paastod, at han havde gjort sin opfindelse i aaret 
1832 som fæstningsfange. Virkelig forsøgte ogsaa Kammerer at faa 
tilladelse af forbundsdagen i Frankfurt til at oprette en fyrstikfabrik, 
men han fik ikke denne tilladelse, da forbundsdagen ansaa fosforfyr- 
stikker for altfor farlige og forbød fabrikationen af dem. Derved for- 
armedes Kammerer og døde 1837 i Ludwigsburg som vanvittig. Før 
Kammerer skal en ungarsk tekniker Stefan Iranyi i Wien 
have opfundet fosforfyrstikkerne, men han vogtede sin opfindelse 
saa slet, at andre fik tag 1 den, tillagde sig opfindelsen og ogsaa for- 
søgte at udnytte den. Om ogsaa Kammerer hørte til disse, er 
det ikke mere mulig at bringe paa det rene. Sikkert er det, at 
Presheli Wien og Moldenhauer i Darmstadt i 1833 opret- 
tede fyrstikfabriker og snart fandt talrige efterlignere. De tyske myn- 
digheder, som ogsaa ti aar senere omgav den første jernbane med høie 
palissader og vel helst ganske havde nedlagt forbud mod den, maa 
have stillet sig meget skeptisk overfor denne nye opfindelse, da alle 
tyske fabriker paa grund af embedsmæssige forskrifter og forbud blev 
tvunget til at indstille driften. I ethvert fald kan de første fosforfyr- 
stikker ikke have været ganske ufarlige. Men i England, hvor Tre- 
vany i aaret 1835 blandede fosforet med mønje og brunsten istedetfor 
klorsurt kali, og i Frankrige blomstrede fyrstikfabrikationen kraftig 
op; og i Tyskland blev de forbudte, men stadig forbedrede fyrstikker 
indsmuglet saa længe, at ogsaa de tyske myndigheder maatte over- 
bevise sig om deres relative ufarlighed og tillade brugen og fabri- 
kationen af dem. Efter at Preshel i aaret 1837 havde blandet 
fosforet med blysuperoxyd og i 1840 med mønje og salpeter, tog fyrstik- 
industrien et kraftigt opsving ogsaa i Østerrige. 
De saaledes forbedrede fyrstikker var nu blevet ganske brugbare 
i teknisk henseende, men anvendelsen og særlig fabrikationen af dem 
gav anledning til mange hygieniske betænkeligheder. At fyrstikkerne 
