279 
bragte store mængder med overordentlig giftig fosfor i hænderne paa 
et ofte lidet forsigtigt publikum og derved fremkaldte hyppige forgift- 
ninger, var allerede en ulempe; langt værre var det dog, at arbeiderne 
ved fyrstikfabrikerne uundgaaelig gik en svær sygdom og en kvalfuld 
død i møde, da den stadige indaanding af fosfordampe paa kort tid 
fuldstændig nedbrød organismen. 
Da opfandt Hofrath von Schøtter i Wien i aaret 1847 det 
røde ikke giftige fosfor, som udvindes ved ophedning af det almin- 
delige hvide fosfor, idet enhver tilgang af luft hindres, og kemikeren 
Bøtteher fra Frankfurt bragte i aaret 1848 de første ,antifosfor- 
fyrstikker" i handelen. Disse fyrstikkers tændmasse var sammensat 
af svovlantimon og klorsurt kali med fuldstændig udelukkelse af fos- 
for. Antændingen foregik paa en særskilt præpareret riveflade, paa 
hvilken der var anbragt en blanding af rødt fosfor og brunsten. Men 
den fyrstikfabrik, som Bøtteher havde grundlagt, maatte nedlæg- 
ges, da publikum paa faa aar var blevet fordringsfuld og forvænt 
med fyrstikker og fandt det ubekvemt at betjene sig af en bestemt 
riveflade. Men da den svenske kemiker Lundgren 1 1868 aab- 
nede en fyrstikfabrik i Jønkøping, og de Bøttcherske fyrstikker 
kom tilbage til Tyskland som ,Svensker*, ,utan svavfel och fosfor", 
blev de betragtet som et stort fremskridt og fik begeistret modtagelse. 
Fra Sverige kom da fabrikationen af fyrstikker uden fosfor atter til 
Tyskland og de øvrige kulturlande. 
Den fremadskridende maskinteknik har med omhu taget sig af 
fyrstikindustrien med det resultat, at hele den nuværende fabrikation, 
fra sagningen af træstammerne til nedpakningen og merkningen af 
varerne ene og alene udføres af maskiner. Kun derved forklares den 
billige pris paa fyrstikker, af hvilke man kan faa et halvt hundrede 
med æske for en øre. I Tyskland beløber det daglige forbrug af fyr- 
stikker sig til omtrent 12 pr. hoved, jordens samlede forbrug anslaaes 
til to milliarder daglig. 
Om ,dødvand*. 
Spørgsmaalet om hvad dødvand egentlig er for noget, har længe 
beskjæftiget alle sjøfartsinteresserede. Vi kjender alle til den under- 
lige foreteelse, at et skib, som oftest et seilfartøi, uden nogen ydre 
