vandet, som helsi holder sig til seilskibe i svag bris eller til bugserede 
fartøier. Dette kan have været medvirkende aarsag til, at dødvandet 
er hyppigere iagttaget nær Norge og Sverige med sine store seilskibs- 
flaader, end andetsteds, hvor dampskibene kan have passeret, uden at 
lægge merke til dødvand, selv om det kan have været tilstede. Ogsaa 
den ringe forskjel mellem flod og ebbe omkring den skandinaviske 
halvø gjør, at man her er mere udsat for dødvand. Den wube- 
tydelige falden og stigen af saltvandet gjør, at elvevandet med lethed 
spreder sig udover overfladen med stedse aftagende tykkelse, mens 
der, hvor tidevandet sætter iud gjennem elvemundingen som en elv, 
meget lettere opstaar blanding allerede oppe i elven, hvorved faren 
for dødvand jo vil undgaaes. 
Et noget lignende fænomen bemerkes ogsaa i trange løb, paa flo- 
der og kanaler, hvor fartøier tildels ikke vil lystre roret; men i disse 
tilfælde kan det altid paavises, at skibet enten passerer en strømhvirvel 
eller en ,strømkæntring* med en vertikal strømgrænse, eller at det er 
kommet for nær en grunde eller kyst, hvorved den af skibet fortrængte 
vandmasse hindres fra at glide jevnt udover, og derved kommer at 
udøve sterkere tryk paa den ene skibsside end paa den anden. Pas- 
serer skibet en strømkæntring, vil der være forskjelligt tryk forud og 
agter, hvad der selvfølgelig foraarsager vanskeligheder ved styringen, 
saalænge passagen varer. 
Paa grund af den forskjellige specifike vegt mellem ferskt og 
salt vand, vil der, hvor disse mødes og inden de blander sig til ,brak- 
vand”, være forskjellige lag i sjøen, idet det ferske vand som det let- 
teste flyder ovenpaa. Dette lags dybde vil selvfølgelig variere efter 
ferskvandstilførselen og er som oftest noksaa tyndt, men der vil altid 
være en skarp horizontal grænse mellem dette og det underliggende 
lag. Disse vandlag kan enten være stillestaaende, eller de kan have 
forskjellig strømretning, eller gaa i samme retning med samme eller 
forskjellig fart. Naar et skib stikker saa dybt, at det naar ned i salt 
vandslaget, vil det frembringe bølger, ikke alene paa grænsen mellem 
vandet og luften, men ogsaa paa grænsen mellem ferskvandet og salt- 
vandet. Disse undervandsbølger fremtvinger en forandring i salt- 
vandslagets overflade; denne virker igjen paa overfladen af fersk- 
vandslaget, som hæver sig, og herved opstaar der da et tryk mod et 
skib, som har liden fart, mens virkningen forsvinder, naar farten er 
større end et bestemt maal; skibet seiler da fra bølgernes tryk og har 
kun af kjæmpe mod vandets almindelige modstand. 
