202 
med modne frugter, foruden de fulde (og spiredygtige), findes et ikke 
ringe antal (20—35 pet.) af tomme frugter, hvor ingen kim er tilstede. 
Qgsaa hos andre arter af underslegten pilosella træffes saadanne 
golde frugter mellem de fulde, mens dette ikke eller kun i meget 
ringe grad er tilfældet hos arehieracium. En rimelig tydning, 
der ogsaa bekræftes ved dr. Rosen bergs undersøgelser af eggets 
udvikling, er, at de ved isolation ikke-udviklede frugter krævede be- 
frugtning for deres udvikling, mens de udviklede er dannede apogamt. 
Da arten er hunlig, udvikles følgelig de førstnævnte frugter overhove- 
det ikke under normale forhold, med mindre der i plantens hjemstavn 
skulde findes individer med udviklet pollen. Imidlertid kan man faa 
nogle af disse frugter udviklede ved at befrugte kurvene med andre 
arters kurve; der opstaar saaledes hybrider, og just ved denne 
hybriddannelse bekræftes vor antagelse, at der i samme kurv findes 
dels befrugtning-krævende, dels apogame blomster. 
Jeg har ved krydsning mellem h. excellens som moder og 
hi pilosella og h.aurantiacum som fædre — altsaa alle sam- 
men arter med apogami — frembragt flere hybrider, der i adskillige 
henseender er merkelige. Det eiendommeligste forhold er det, at der 
af samme blomsterkurv udvikles dels nogle faa hybrider, dels en rigelig 
mængde afkom aldeles iig moderen; der er altsaa skeet krydsbefrugt- 
ning i nogle faa blomster, mens i de fleste blomster frugterne er ud- 
viklede ad apogam vei; endelig er der nogle golde frugter, om hvilke 
man maa åantage, at de krævede befrugtning for at udvikles, men at 
denne af en eller anden grund er udebleven. Et andet punkt af inter- 
esse er, at hybriderne fra samme krydsning ikke er ens, idet nogle 
staar nærmere faderen, andre nærmere moderen. Paa dette forhold 
har allerede Mendei lagt vegt, da det staar i modsætning til hans 
resultater med erte-hybrider, hvor den første hybrid-generation altid 
er ens, og hvor afkommet først i den næste generation spaltes (efter 
bestemte talforhold) i to forskjellige typer. 
Hybriderne mellem h. excellens og h. aurantiacum 
kjendes let paa, at kronens farve er mørkere gul, nærmende sig til den 
orangerøde farve hos h. aurantiacum; i det mindste er der paa 
bagsiden af de ydre blomsters kroner en rød stribe, hvad der aldrig 
er hos h. excellens. "De hybrider, der staar h. aurantiacum 
nærmest, er tvekjønnede ligesom denne, mens de andre er hunlige som 
moderen; de sidste er i vegetativ henseende de kraftigste. Tilsva- 
