299 
vegten 206.9, altsaa paa det nærmeste hvad den burde være, dersom 
teorien var rigtig. 
Nu opstaar et andet spørgsmaal. En hvilkensomhelst mængde 
radium vil, som vi saa, i løbet af 1500 aar formindskes til det halve, i de 
næste 1500 til 4 af den oprindelige værdi o. s. v., og i løbet af 30000 
aar til "400000 Dette tidsrum er ikke langt i forhold til jordens 
alder. Alt radium maatte derfor være forsvundet fra jorden for længe 
siden. Man tvinges altsaa til at antage, at der stadig danner sig nye 
mængder. 
Undersøgelserne har vist, at radium fremkommer ved forvandling 
af grundstoffet uran. Dette maa betragtes som fuldstændig afgjort. 
Det viser sig for det første, at radium stadig findes i uranholdige mine- 
raler. Det var i et saadant mineral, begblende, at fru Curie i sin 
tid opdagede radium. Endvidere er det let at regne ud, at der i et 
uranholdigt mineral efter nogle tusen aar tilslut maa indstille sig et 
konstant forhold mellem uran- og radium-mængderne. Dette er ogsaa 
virkelig tilfældet I de mineraler, som er undersøgte, har det vist 
sig, at der er et konstant forhold mellem mængderne. Desuden har 
man direkte iagttaget udvikling af radiumemanation af uran, der først 
omhyggelig var befriet for radium. 
Uran er som bekjendt ogsaa et radioaktivt grundstof. Under 
udsendelse af a-straaler forvandler det sig til et nyt stof, uran X, der 
da atter under $-straaling gjennem nogle endnu ukjendte mellempro- 
dukter gaar over til radium. 
Denne samme betragtning kan naturligvis ogsaa gjennemføres 
for uran, men oprindelsen til dette grundstof ligger endnu aldeles i 
det blaa. 
Tilslut skal jeg bare kortelig omtale en af de mest fremtrædende 
- egenskaber ved radiumstraalerne. Luften er i normal tilstand en 
isolator for elektriciteten, d. v. s. elektriciteten kan ikke bevæge sig 
gjennem luft. Naar derimod luften gjennembrydes af straalerne fra 
et radioaktivt stof, gjør disse luften ledende. Det er netop denne 
egenskab ved straalingen, som bruges til paavisning af smaa mængder 
radium. 
Et legeme, der er ladet med elektricitet, kan ikke holde paa sin 
ladning i luft, der gjennemstraales fra et radioaktivt stof, og jo ster- 
kere straalingen er, desto hurtigere taber legemet sin ladning. Ved 
denne metode kan man paavise saa smaa mængder, at selv spektral- 
