302 
hine regioner udmerker sig dog ved en relativ ro, sammenlignet med 
overfladelagene. Den største forskjel ligger i mangelen paa sollys. 
Derfor kan heller ikke assimilerende planter leve i dybhavet. Kun 
indtil ca. 80 meters dyb tillader det indtrængende sollys en assimilation, 
og derfor gaar sjelden assimilerende planter dybere ned. Nedenfor 
dette lag finder vi endnu nogle faa planter, som kun paa grund af en 
eiendommelig farvning, er istand til at udnytte det der herskende 
dunkle lys, og som fører en kummerlig tilværelse som en ,skyggeflora". 
Ved 350 meters dyb er imidlertid ogsaa for dem grænsen afstukket. I 
de kolde have, hvis overfladelag har saa stor rigdom paa mikroskopiske 
organismer, ligger dog grænsen betydelig høiere, da sollyset der ikke 
kan trænge saa dybt ned. Nedenfor 400 meter lever kun egte dyb- 
havsdyr. 
Det var vel spekulationer af fysikalsk natur, som bragte ældre 
tiders naturforskere paa den tanke, at der i de underste mørke dyb 
ikke kunde trives noget organisk liv. Saa meget større var derfor 
den forbauselse, som greb zoologernes og botanikérnes kredse, da i 
midten af forrige aarhundrede den transatlantiske kabel. blev taget 
op fra et dyb af mere end 3000 meter for at blive repareret. Et felt 
for den naturvidenskabelige forskning aabnede sig herved for de over- 
raskede blikke. Først og fremst gjaldt det nu at faa opsøgt og fast- 
slaaet den maade, hvorpaa livet havde tillempet sig i saa store dyb. 
Man var i begyndelsen tilbøielig til at antage, at der ligesom hos de 
bekjendte blinde former blandt de hulebeboende dyr havde fundet 
sted en tilbagegang og forkrøbling eller endog en forsvinden af syns- 
organet. De første fund af de paa kabelen siddende dyr syntes at 
tale herfor. OQgsaa paa senere ekspeditioner fandt man lignende for- 
hold hos dybhavets bundfauna, særlig hos de paa dybhavets bund 
levende fiske og krabber. Af fiske har saaledes barathronus ganske — 
tabt øinene, istedet har den ,to hulspeil, som straaler i en gylden 
metalglans.* Hos flere af de paa Valdivia-ekspeditionen ind- 
samlede nye dybvandsfiske fandt Brauer meget smaa, rudimentære 
Øine, og særlig viser krabberne en sterk tilbagegang i øinenes udvik- 
ling. De ved dybhavets bund levende former af slegten eryonicus 
er ganske blinde. Selv øiestilken mangler, og der findes saaledes 
ingen antydning til synsorganer. 
Hos de peiagiske dyr, som bevæger sig mere frit paa de mørke 
havdyb, uden egentlig at opholde sig paa havbunden, finder man sjela- 
