303 
nere en tilbagegang i udviklingen af synsorganerne. Af fiske er der 
kun nogle arter af ceratiidernes familie. Dolopichthis niger har meget 
smaa øine, som delvis er skjult under huden; hos gigantactis van- 
hoeffeni er ligeledes øinene rudimentære. De pelagisk levende for- 
mer af krebsdyrene gjør dog en undtagelse, idet foruden mange amfi- 
poder, som kun har rudimenter af øine, mange krabber af slegten 
eryonicus endog er ganske blinde. Selv blandt de høitudviklede 
tifodede krebse har sergestiderne sterkt forkrøblede øine. En art af 
slegten nephropsis har kun yrsmaa, pigmentløse øine. 
I betragtning af det store antal former, som bebor dybhavet, er 
det imidlertid kun en ringe brøkdel, hos hvem en saadan tilbagegang 
i øinenes udvikling er bleven paavist: Chun betoner ogsaa udtryk- 
kelig, at der i den fauna som hører hjemme i de underjordiske vande 
og strømme, kan paavises en mere. gjennemført forkrøbling af syns- 
organet. Hvad der ligger til grund for denne eiendommelighed kan 
dog ikke for tiden paavises. Doflein har for krabbernes vedkom- 
mende forsøgt at give en forklaring, som vi dog først senere skal nær- 
mere omtale. 
Det er overraskende og staar ogsaa i sterk strid med fundene hos 
de hulebeboende dyr, at mange pelagisk levende dybhavsformer er i 
besiddelse af normale øine; mange af dem har endog enormt store 
øine. Vi ved, at skumringsdyrene — f. eks. lemurider og ugler — 
udmerker sig ved meget store øine, ved hvis hjælp de kan udnytte 
skumringens sparsomme lys. Selv om vi vil drage en sammenligning 
med disse dyr, er det dog uforstaaeligt, hvorfor dyr, som lever i de 
mørkeste dyb af oceanet, hvor sikkerlig intet lys kan trænge ned fra 
overfladen, er udrustet med øine. Stor sandsynlighed har derfor den 
teori, at disse kjæmpeøine tjener til at iagttage det skinnende fosfores- 
censlys, som udstraaler fra saa mange af dybhavets beboere, ogsaa 
fra bærerne af de store øine, saa at de vel hjælp af dette lys kan 
gjennemsøge de abyssale strækninger efter bytte. Naar vi tager hen- 
syn til, hvor høit udviklet og ,raffineret hensigtsmæssig" dette lys- 
organ i mange tilfælde er, vinder denne formodning saa meget i sand- 
synlighed, at det næsten kan siges at være sikkert. 
Blandt fiskene kan vi nævne som typisk eksempel coelorhynchus 
fasciatus, en af de almindeligste og mest udbredte dybhavsfiske 
Denne fisk er nærbeslegtet med skolæsten, macrurus rupestris, som 
fiskes i de dybeste partier af vore fjorde. Ogsaa hos krebsene finder 
vi hyppigt saadanne abnormt store øine, blandt de langhalede deka- 
