306 
for ogsaa disse øine har faaet navnet ,facetteøine". Under enhver øie- 
kiles facette ligger en krystalkegle — det lysbrydende element, hvortil 
slutter sig synsstavene som det lysømfintlige organ. Den bagerste 
halvdel af øiet er fuldstændig indesluttet i en kappe af sort pigment, 
som ganske afblænder alle straaler, der kommer ind fra siden. Pig- 
ment findes forøvrigt ogsaa inde i øiet mellem de enkelte øiekiler. Alt 
eftersom dyrene er dag- eller natdyr (henholdsvis beboere af dybhavet), 
har dette sidste pigment en forskjellig stilling. I ,dagstillingen" om- 
hyller pigmentet synsstavene i hele deres omfang, i ,natstillingen" der- 
imod findes der kun mellem krystalkeglerne et større (irispigmentet) 
og ved den nedre ende paa begge sider af øiets grænsemembran et lidet 
lag pigment (retinapigmentet), mens regionen omkring stavene ganske 
mangler noget saadant. 
Angaaende disse facetteøines funktion har som kanske bekjendt 
Johannes Muller opstillet teorien om ,mosaiksynet". Ethvert 
enkeltøie leverer ikke et fuldstændigt billede, da vilde dyret jo se 
gjenstanden tusen gange, men et billedpunkt. I den som en eylinder- 
linse virkende krystalkegle brydes straalebundten ved dens lagvis for- 
skjellige tæthed paa en saadan maade, at der dannes et opret billede 
(fig. 3 A). ,y Derved er enhver liden del af billedet, som en øiekegle leve- 
rer og som kan sammenlignes med mosaikstene, fuldstændig skilt ved 
pigmentmantelen fra sine naboer."  Skjævt indfaldende straalebundter 
blir der udløste. Exner kalder denne art appositionsbilleder.  Nat- 
øinene som straks i sit ydre kan adskilles fra dagøinene, idet stavene 
har en afvigende form, tillader de skjævt paafaldende lysstraaler at 
trænge ind og gribe over i nærliggende stave (fig. 3B). Omkring 
ethvert lyspunkt, som jo en øiekegle giver, danner der sig en adspre- 
delseskreds, som udvidsker grænsen. Der danner sig et ikke skarpt 
superpositionsbillede (Exner). Trods det stive kitinhylle er facette- 
øinene ,helt igjennem plastiske organer, som tillemper sig efter de 
mest forskjelligartede livsbetingelser," saaledes som Doflein nylig 
har paavist i sit meget indganende og omfangsrige arbeide over dyb- 
havets krabber, brachyurer. 
Lad os nu efter denne kortfattede oversigt betragte pigmentdan- 
nelsen i krebsenes øine. Det var straks for medlemmerne af Val- 
divia-ekspeditionen paafaldende, at dybhavsformerne manglede pig- 
ment. Doflein kunde hos dybhavskrabberne paavise alle trin indtil 
en fuldstændig mangel paa pigment. Ikke en eneste dybhavsform 
havde saa rigeligt og saa mørkt pigment som tilfældet er hos strand- 
os Oil 
