308 
Ios en dybhavskrabbe, platymaia wyville-thompsoni, kunde 
Doflein desuden paavise et saakaldt tapetum, en hud, som ligger 1 
bunden af ølet og som er istand til at tilbagekaste indfaldende straa- 
ler. Saadanne øine, der er ,ligetil vidunderlig hensigtsmæssigt byg- 
gede organer", har man kaldt reflektorøine. Kun hos det fuldt ud- 
viklede dyr optræder dette tapetum, det mangler hos de unge. Den 
gang lysstraalerne har i et saadant øie, sees bedst af hosstaaende ske- 
matiske tegning, som desuden viser, at der kun kan opstaa appositions- 
billeder, da stavene er fuldstændig omhyllede af pigment (fig. 3 0), 
Tapetum virker paa følgende maade: Straaler, som falder parallelt 
med hovedaksen, blir saaledes brudt, at de træffer staven og danner et 
billede; desuden kan de blive reflekteret af tapetum, hvorved billedet 
maa blive klarere og tydeligere. Skjævt indfaldende straaler træder 
ud af krystalkeglen og ind i mellemrummet mellem stavene, naar der- 
paa det reflekterende tapetum og kan tage sin tilbagevei gjennem en 
anden krystalkegle, som de oplyser. Fysiologisk kan ikke saadanne 
straaler have nogen betydning, dog er den biologiske fordel, som de 
skaffer dyret, betydelig. I skumringen blir reflektorøiet klart lysende, 
hvad der er tilfældet hos natsommerfuglene — ogsaa spinderne har et 
tapetum —; herved gjør de dyret den samme tjeneste, som et lysorgan, 
der lyser med sit egenlys. 
En endnu videregaaende omdannelse finder vi i dybhavsdyrenes 
øine, foruden hos krebsdyrene, tillige hos fiskene og blækspruterne. 
Chun har først iagtlaget denne eiendommelige tillempning hos for- 
skjellige pelagisk levende grupper af krebse og beskrev den i sit verk 
yAtlantis". Han fandt, at de opad og skjævt fremad rettede facetter 
var betydelig udbredte, ligeledes var de øiekegler, som tilhørte dem, 
betragtelig forlængede, de laterale dele af øiet derimod af normal form. 
Et saadant øie afviger meget fra den sedvanlige kugleform. Der kan 
endog optræde en deling af øiet i et langagtigt ,frontøie" og i et ,side- 
øle* som har den normale form. Denne omdannelse kan gaa saa vidt, at 
sideøiet kan gaa fuldstændig tilbage i udvikling, og der blir kun igjen et 
kikkertformet frontøie, teleskopøie. Samtidig med denne omdan- 
nelse sker der som oftest en reduktion af pigmentet, saaledes som alle- 
rede ovenfor er skildret. Mangel paa pigment og frontøiets bygning — 
at de enkelte kiler er forlænget og stillet tættere sammen — bevirker, 
at der kan trænge mere lys ind i øiet og træffe et større antal af syns- 
stavene, saa at den ringe lysmængde, som i det mørke dyb udstraaler 
