312 
en hovednethinde og en binethinde, hvoraf den første er anbragt i 
bunden af øiet, mens den sidste forblir i umiddelbar nærhed af linsen 
og indtager den mediale væg. 
Det er dog ikke hos alle former at teleskopøiet naar denne vidt 
drevne udviklingsgrad, hos andre stanser udviklingen paa et eller 
andet af de forskjellige trin, som det høiest udviklede teleskopøie un- 
der individets liv maa gjennemløbe. Gigantura, winteria og opistho- 
proctus har rørformen bedst udviklet. Maurolicus frembyder i sit ydre 
ikke noget afvigende; ved nærmere undersøgelser viser der sig dog 
en begyndende deling af nethinden. De øvrige former danner over- 
gangsstadier mellem begge disse ekstremer. Sandsynligvis staar den 
forskjellige grad af omdannelse i direkte forhold til dyrets ophold i 
større eller mindre dyb. 
Hvilken betydning har nu de eiendommeligheder, som teleskop- 
ølet opviser? Den store linse, den vide pupil, øiets store dybde, den 
Fig. 7. Ottearmet blæksprut med teleskopøine fra 1800 meters dyb. 
størst mulige udbredning af spredekredsen og samtidig hermed den 
intensive pirring af et tilsvarende større antal af synstavene, alle disse 
indretninger har vel kun én hensigt, nemlig at lade mest muligt af 
det svage lys, som findes paa oceandybene og som vel kun stammer 
fra lysende organismer, virke paa øiet. Akkommodationsapparatet, 
som gjør det muligt for linsen at den kan trække sig tilbage mod bun- 
den af øiet, viser, at hovednethinden er den vigtigste del. Binethinden 
kan kun have betydning ved at vise bevægelser og gjenstande, som 
ligger udenfor den førstes synsfelt. 
Typisk rørformige teleskopøine forekommer ligeledes hos dyb- 
havets blækspruter. Vig. 7 viser et saadant eksemplar med opad- 
rettede øine. Det maa forøvrigt bemerkes, at vi ogsaa hos rovfuglene 
kan finde teleskopagtige øiedannelser; hos disse er dog ikke nethinden 
delt. En saadan dannelse finder vi hos musvaagen og endnu bedre 
udviklet hos uglerne. Hos disse sidste har senehindens forbeninger 
udviklet sig til en karakteristisk ring, der udvider sig mod øiets bund 
paa samme maade som et typisk teleskopøie hos dybhavsfiskene. Øiets 
