314 
fiske med teleskopøine var pigmentet i dagstilling, hos alle voksne 
fiske derimod i natstilling. Deraf kan man drage den slutning, at alle 
de undersøgte fiske gjennemgaar sin første udvikling i de øvre, belyste 
vandlag, og at de først senere opsøger de mørkere regioner. For 
argyropelecus” vedkommende er dette ogsaa direkte bleven paavist un- 
der Valdivia-ekspeditionen. Ogsaa i hin eventyrlig formede fisk 
med de utrolig lange øiestilke, stylophthalamus paradoxus, ser 
Brauer en larve af en dybhavsfisk, som gjennemgaar sin tidligste 
udvikling i de øvre lag af havet. 
Uden det mindste forbehold giver Doflein det samme forkla- 
ringsmoment for dybhavets krabber. Alle former med rudimentære 
øine gjennemgaar en afkortet udvikling, hvad man kan slutte af egge- 
nes størrelse og rigdo» paa eggeblomme. Disse formers larver blir 
altid i mørke; derfor besidder ogsaa de voksne dyr rudimentære øine. 
Alle former derimod, som besidder veludviklede zoélarver, kan under 
sit lange larveliv foretage vandringer og komme i berøring med lyset, 
som voksne dyr har de derfor ogsaa vel udviklede og pigmen- 
terede øine. 
Med hensigt har vi, da vi beskrev de specielle tilfælde af omdan- 
nelse, udtrykkelig paapeget tilsvarende forholde hos former inden de 
andre dyregrupper. Det er nemlig af stor interesse, at denne eiendom- 
melige tillempning ikke er indskrænket til en bestemt dyregruppe, 
men at den ogsaa findes hos former, som tilhører andre dyrestammer, 
at altsaa slegtskabsforholde ikke kommer i betragtning. Hos alle 
former, som maa savne paavirkning af lyset, findes en tilbagegang i 
øinenes udvikling. Dette fænomen, at dyr, som lever under de samme 
ydre betingelser, ogsaa er komne til analoge tillempninger, er blevet 
kaldt organismernes konvergens. Lad os en gang blive staaende ved 
det sidst behandlede eksempel, teleskopøiet, og betragte det nærmere 
fra konvergensens synspunkt: skumringsdyrene trænger særegne ind- 
retninger for at kunne udnytte det sparsomme lys, og netop hertil er 
teleskopøiet udrustet. Derfor finder vi saadanne øine, ikke blot hos 
dybhavets fiske, blækspruter og krebsdyr, men ogsaa hos uglerne. 
Hos alle disse former, som tilhører vidt forskjellige dyreformer, bevæ- 
ger øiets bygning sig mod et punkt gjennem mellemstadier, der er 
forbundne med den oprindelige typus. Fremstiller vi for os i linjer 
denne bestemte retning i øiets videre udvikling og omformning, vil vi 
se, at de alle konvergerer i et punkt: teleskopøiet. Der kan hos dyb- 
TN TET 
