KE EE NE 
Gjøa-ekspeditionen. 
Af N. J. Føyn. 
Atter er en betydelig indsats af norske mænd i polarforskningens 
historie kronet med held. Forholdene ved den magnetiske nordpol 
er undersøgt, og Nordvestpassagen er fuidført. 
Det er nu fire aarhundreder, siden man begyndte at søge efter en 
nordvestlig sjøvei til Stillehavet og Ostindien. OQpdagelsen af Berings- 
strædet og omseilingen af Amerikas nordvestpynt i første halvdel af 
det attende aarhundrede gav gode løfter; men isen laa stængende i 
sundene mellem de nordamerikanske øer, og kun lidt efter lidt ud- 
videdes kjendskabet til dette arkipel. Til de store vanskeligheder, 
som seiladsen i de polare have frembyder, opfyldte som de er af ismas- 
ser og hjemsøgte af tåage, kom i disse egne ogsaa den ulempe, at kom- 
passerne slog klik. 
I 1819 gjordes et betydeligt skridt fremover. Parry naaede 
helt til Melvilleøen eller næsten den halve vei til Beringsstrædet. 
Men saa kom man heller ikke længere ad hans rute, og man forstod, 
at om der var en Nordvestpassage, vilde den ikke blive af praktisk 
betydning, hvorfor den engelske regjering i 1828 tilbagekaldte den 
belønning af 20,000 pund, der var udlovet for Nordvestpassagens op- 
dagelse. 
Men menneskets videbegjærlighed lod sig ikke bringe til ro, hvad 
enten der var praktiske fordele at opnaa eller ikke. Der udsendtes 
en ekspedition under Ross, som tabte sit skib og efter 4 aars store 
lidelser blev optaget af en hvalfanger. Herunder var det, at lederens 
brodersøn, James Ross, i 1831 kom til de egne, hvor jordmag- 
netismens horisontale komponent var ganske forsvundet og inklina- 
tionsnaalen stod vertikalt, hvor jordens magnetiske nordpol maatte 
være. 
Naturen 1906. 21 
