342 
lever i landet. Ordnede i rad og række paa stativer, fortæller de os 
imidlertid ikke, hvorledes dyrene lever. Det faar man kun, naar man 
bringer et stykke natur ind i museerne, naar vi faar se dyret i sine 
naturlige omgivelser. Det er dette, de saakaldte biologiske grupper 
har til opgave. En saadan gruppe er et lidet kunstverk, som koster 
meget arbeide og penge, dertil tager den stor plads. Jeg skal her kor- 
telig omtale fremgangsmaaden og vælger et konkret tilfælde, den her 
afbildede rævegruppe. Da vort museum var kommen i besiddelse af 
kuldet, blev præparanten, William Dahl, sendt ud til Fosenøen, 
hvor kuldet var fanget. Her tog han fotografier og farveskisser af 
uren, hvor hiet laa. Af stenene omkring hovedindgangen til hiet toges 
afstøbninger.  Desuden medtoges mose, lav o. s. v. fra stedet. Hjem- 
kommen til museet blev nu ved hjælp af fotografierne og skisserne 
det hele interiør arrangeret. Som det vil sees et ikke saa lidet om- 
stændeligt og kostbart arbeide, men er det vellykket, et meget tak- 
nemmeligt, som altid vil fængsle publikum. 
Britisk museum gik foran ogsaa paa dette omraade, og dets fine, 
naturtro grupper af Englands dyreliv vil sikkerlig enhver, der har be- 
søgt dette museum, erindre. Saadanne grupper findes i de fleste museer. 
I nogle af dem, saasom i Altona, er endog alle de udstillede dyr ord- 
nede i grupper. Det samme er tilfældet i det biologiske museum 
paa Skansen i Stockholm. Her i landet har med rette de af professor 
Collett arrangerede biologiske grupper, som har faaet en fore- 
løbig plads i det historiske museums lokaler, vakt almindelig be- 
undring. 
OQgsaa i Bergens museum er i de senere aar bleven udstillet en 
række af disse biologiske grupper. Vi bringer her afbildninger af 
nogle af de i de senere aar udstillede. De er opstillede af præparant 
William Dahl. 
Den første af disse grupper (fig. 1) viser os den ovennævnte ræve- 
familie udenfor hovedindgangen til hiet. Til venstre sidder hannen, et. 
gammelt og stort dyr, som i en række af aar bar forstaaet at undgaa alle 
efterstræbelser. Til høire har vi hunnen og paa fladen foran ind- 
gangen de fem ca. 3 uger gamle unger. Kuldet havde tilholdsted i 
en ur ude paa nordspidsen af Fosenøen, nogle mil nord for Bergen. 
Hiet laa under en stenhelle. Did ind førte flere gange, en af dem, 
den hvis indgang her er afbildet, blev dog hyppigst benyttet. Da 
ungerne blev tagne, var de kun et par dage gamle og ganske blinde og 
hjælpeløse. De var ensfarvet sortbrune med hvis halespids (samme 
