349 
Boganmeldelser. 
Professor G. Gustafson: Norges Oldtid. Mindesmerker og Old- 
sager. 149 sider 4to, 605 fig., 1 planche og 4 karter, udgivet af 
Folkemuseet, Kristiania 1906. 
I samlede fremstillinger inden nordisk arkeologi har hidtil de 
svenske og danske arkeologers arbeider været de ledende. Mont e- 
lius” stadig forbedrede, lige fra 1872 til 1906 udkomne verk, Sveriges 
kulturhistorie i hedensk tid, oversat til mange europæiske sprog, og 
Mullers ,Vor Oldtid* og nu sidst ,Urgeschichte Europas" er det, 
der har bragt bud om nordisk og da ogsaa norsk kultur i hedensk tid. 
For Norges vedkommende har O. Ryghs geniale plancheverk fra 
1885, ,Norske Oldsager* været mindre tilgjængeligt baade ved sin kost- 
barhed og ved sin ringe tekst. Nu er der endelig kommet et oversigts- 
verk, der i lige grad ved sin tekstbehandling som ved sit billedstof vil 
være skikket til at bli et nyt hovedverk, paa samme tid en populær 
fremstilling og brugelig til videnskabelige henvisninger. Dets mission 
vil dog ifølge sin hele karakter væsentlig være at orientere det inter- 
esserede publikum inden oldtidsvidenskabens mange irgange, — at 
lyse, hvor der før var mørkt, sprede kundskab. En folkebog bør 
professor Gustafsons verk bli. En bog for alle dem, der har 
savnet en norsk fremstilling af Norges forhistoriske tider. 
At bogen egner sig hertil er utvilsomt. Dens indledningskapitel 
» Hvordan kan man vide noget om oldtiden?" er tillige en indledning 
for de fleste til en grundig forstaaelse af arkeologiens metode og maal. 
Tredelingen, tidsbestemmelserne, den arkeologiske typologi, er spørgs- 
maal, der netop vil interessere den forstandige spørger, der uden andre 
forudsætninger end sin interesse gaar til læsningen af bogen. Fyldigt 
og klart er der fremholdt, hvorledes arkeologien gaar frem for at be- 
stemme tiden for fundene og typerne. Til slutning har professoren i 
dette kapitel ogsaa hehandlet oldsamlingernes betydning, spørgsmaal, 
hvor der vistnok kan strides om mangt og meget, men hvor man vil 
respektere det konsekvente standpunkt, samlingerne som folkeopdra- 
gende institutioner. 
Den almindelige museumsgjænger gaar i de antikvariske samlinger 
som oftest uden forstaaelse og derfor med mindre interesse forbi de 
præhistoriske perioders materiale. Det kirkelige stof fra middelalder 
og nytid, de morsomme bondesamlinger og bysamlinger er for ham en 
