383 
den af øret. Den almindelige hamster er ellers normalt rødgul paa 
ryggen, sortbrun eller sortagtig paa bugen, med rustgule tegninger 
paa skuldrene og paa hovedets sider. Samtidig med farveforandringen 
synes der ogsaa at have fundet sted en indre anatomisk forandring. 
Den sorte hamster er nemlig slankere og har mere fremtrædende øine 
end den almindelige Den langvarige varmeperiode synes at have 
givet stødet til dannelsen af den sorte hamster. Ligesom f. eks. cap- 
sella heegeri (se ,Naturen* 1904, pag. 17) er den opstaaet pludselig, 
uden overgange. Ved at denne farveforandring blir konstant, faar 
vi en ny selvstændig art, cricetus vulgaris niger, som danner slutten 
af en udviklingsrække, der begynder med den syriske guldhamster, 
ericetus auratus, som mangler ethvert spor af sort, derpaa kommer 
ericetus nigricans med en bred sort flek paa struben og den almin- 
delige hamster, cricetus vulgaris, med en sort stribe paa bugen. Til- 
slut har vi da den her omtalte sorte hamster, cricetus vulgaris niger, 
med en overveiende sortfarvet krop. 
sg. 
Fiskeparasiter. Hos alle de mere kjendte ferskvandsfiske fore- 
kommer der endel parasiter, som, naar de optræder i større mængder, 
kan blive farlige for karpe- og salmonide-bestanden. De alminde- 
ligste snyltedyr er krebse af aborrelusenes, størlusenes, flyndre- og 
karpelusenes samt krebsloppernes familier. De snylter især i gjel- 
lerne, og der forekommer i regelen flere arter ved siden af hverandre. 
Fiskelusen (ergasilus sieboldii) er en hyppig gjelleparasit hos karper, 
men formaar heller ikke andre fiske som gjedde, malle og brasen. 
Mallen huser desuden i sine gjeller en anden art fiskelus og i munden 
endog en tredie sort. Ogsaa i flodaalens gjeller findes en art fiskelus. 
Laksen huser ikke mindre end tre slags fiskelus i gjellerne foruden en 
snyltekrebs. I gjeddens gjeller og kjævemuskler findes flere slags 
snyltedyr, ligesom hos sjøørreten og tarten. Von dem Borne har 
fundet en snyltekrebs, som er farlig for de unge ørreter den første 
sommer, og han har bevist, at der er en bændelorm som dræber ung- 
ørreter, idet der. bringer deres legeme til at svulme sterkt op. 
De ertstore, fladskjoldede karpelus, som ligeledes hører til snylte- 
krébsene, lever paa karpernes hud, særlig paa gatfinnen; de er be- 
væbnet med en brod og en giftkjertel, hvormed de bibringer fisken 
dybe og ofte dødelige saar. Det eneste virksomme middel mod disse 
snyltedyr er fuldstændig udtapning og periodisk tørlægning af den 
fiskedam, som er blevet angreben af dem. 
En anden, ofte frygtet, fiskeparasit er den læderfarvede hvidprik- 
kede fiskeigle (piseicola geometra), der forekommer baade i damme 
og i rindende vand, og som angriber alle slags fiske. Den bliver 
ogsaa beskyldt for at overføre blodparasiter af protozoernes klasse, og 
disse mener man foraarsager den saakaldte sovesyge hos karperne. 
Billernes styrke er, som bekjendt, merkelig stor i forhold til 
dyrenes størrelse. Et interessant eksempel herpaa meddeler det en- 
