— 6 — 



Euchroit, jakož i vyhraněný Coeleslin a Aragonit. U Lubělové Libethenil, a dřevené opály 

 šedé barvy na Celině, pod Věporem Lubětovskýin. Lid je nazývá duhová skdla, slídu, 

 které je mnoho v žule Dumbiera, mica, blisk, a vápenec štěpný (Kalkspath) u Pojniku 

 svor. Žluté, prohledne topasy (křemeny), jež tu a tam se nacházejí, jmenují „Pa- 

 romova skála" (také hromová) a povídají, že je v nich blesk zavřen, a kdo lakový 

 kámen u sebe nosí , že je chráněn před zlými nemocemi. Také malaehit nalézá se ve 

 Zvolensku, a u Hronce černý burel. Povšimnuti hodná je i Tuffna, sluj vápencová v Her- 

 manci, v níž se mnoho kostí z předpotopních zvířat nachází, jakož i v jedné sluji na 

 Hroiíci. Hory vidkánické zove Slovák: skaly žjarné, idarné, břidličné hory nad Břez- 

 nem, mezi Zvolení a Gomórem kýčerny, skály vysoké, rovně dolů běžící jako zdi, 

 skaly štítové, a veliké desky a tabule žulové hlachy. Skálu mramorovou v Gomoru ') 

 za Revúcí „marvaii skala.'^ Také říká Slovák „iivd skala," jako „živá voda." Živá 

 voda je, která teče a nikde nestojí, živá skála ta, která má kořeny hluboko v zemi a 

 roste. „Hodně si narosla!" pravil horár v H. Lehotě, přijda ke skále, kterou nebyl 

 dlouho viděl "). Vysoká sedla mezi dvěma horama zovou prjeslopy, prjehyby. Pod Pra- 

 šivou za dědinou Hjadlou, když se k Liptovské korytnici přechází, je prjeslop, a když 

 se s Polony dolů k Zvolení jde, u Očové. Názvosloví pro přírodní útvary a vlastnosti, 

 jakož i pro všechna svá zaměstnání má Slovák bohaté i rozmanité, poněvadž každá 

 stolice své zvláštností má. 



Hospodářství vede se vůbec po celém Slovensku dle evropského, a nikoli dle 

 asiatského spůsobu jako mezi Maďary; také nejsou v horních stolicích tak úrodné půdy 

 jako na dolení zemi, obyvatelé tedy i potřebou nuceni lépe božích darů zužitkovati a 

 s nimi hospodařiti, což se také stává. Pole jsou lépe zorána, při staveních viděti sto- 

 doly s humnem, viděti i chlívy pro dobytek. — Obilí ukládá se do sypáren a komor, 

 sláma do stodol, seno na povály (půdy) neb seníky. Krav drží se ve větších hospodář- 

 stvích více než v děleních krajích, a také se lépe chovají. Stavení jsou ve mě- 

 stech zděná z kamene, po dědinách a v horách nejvíce dřevěná, doškami a šindelem 

 krytá. Pěkně vyhlížejí stavení dřevěná selská na lazech, stojíce osobitě uprostřed polí 

 a malých hájn jedlových neb březo\'ých, jež schválně na vykolčených těch čistinách státi 

 se nechaly. Zhusta viděti v dolinách těch, obyčejně na výšině, kostelíčky, nejvíce v slohu 

 golhickém stavěné, z nichž nejeden velmi slarý a památný. Všude panuje větši pořádek, 

 čistota, větší živost a pracovitost nežli mezy Madary, jak ve městech tak v dědinách. 

 I ty cesty hradské lepši jsou o mnoho. 



Nejúrodnější nivy jsou v Hronské dolině od Lubětové k Zvoleni. Tu rodí se pše- 

 nice i rež, pšeno iilto^ kaša'), čočka, hrách, bob, tu i pěkná zelina i výborná ovocina, 

 zvláší vyhlášené slivky (švestky) Bystřické, s nimiž Krupinčanky obchod vedouce do krajů. 



1) Šedý mramor b červenými šlehy, nem' ale tvrdý. 



*) I v jedné staré slovenské písni, kde se opévá hrdinství slovenských vitézů pK dobý- 

 vání hradu Děvína (v Novobradsku) proti Turkům, mluví se o živé skále: 



„Dévín zámek nevezmete, 



S hanbou od ného půjdete, 



Neb iivti skálu strielate." 

 Zneenin; Divína posud vidéli na skalnatém rrchn za Lučencem. 



