— ■■P - 



za svého pobytí nu Zvolonském zámku polovával po lesích Zvolcnsko-Góinórskýi;h a ho- 

 rách Zvolensk()-l<iplovských na medvědy a divoké kanců. Od něho jincno iiiá od tě doby 

 Králova Hule, kde rád lovíval, a Králtiv Laz, vysoký vroh mezí Tuklcm a Babou, kde 

 lovíval ('•ernou zvéř. Ty, klei-i s kraluin na polovaěky chodili, obdai-ii listiMaiiii, Jiniiž 

 osvobozeni bylí ode vši roboly, pročež svobodaší se zvali. ZQstali svobodni od roboty 

 i za pozdějších králQ, vyjma že museli, kdy bylo třeba, donášeli dopisy od vrchností na 

 stuliěni úi°ad a hotovi býti k službě vrclinilio išpnna. :, 



Povídá se o Dětvancch, že jsou diví chlapi a že rádi kradou, zvláště koně, voly; 

 ovce, při ěemž potřebí více odvahy než chytrosti. Détvan když krade, nekrade z po- 

 třeby — jsou to obyíejné synkové zámožných sedláků, kteří na takové lovy vyjíždějí 

 — ani ze zlomyslnosti, nýbrž z rozkoše, z překypující bujnosti. Neokrádá chudého, ne- 

 dobývá su pod zániky, nedotýká se zlata ani stříbra, ani drahých šperkii, tu měl by za 

 špatné, ale koňů neb vola z pastvy, berana z košiaru se salaše odvésti v noci, s ne- 

 bezpečenstvím života, to zdá se mu věc dovolená, a íím větší při tom nebezpečenství, 

 tím větši jeho radost a chlouba, ncbuf jen o tu jim je a nikoli o koně neb berana, což 

 tam co do peněz velkou cenu nemá. Takové dobrodružství nezdá se nikomu hříchem, 

 ba Dětvanka nešla by ani za takového šuhaje, který by se nemohl nějakým hrdinstvím 

 proukázali, nebof vře posud i v žilách jejích, jako v žilách bratra neb milence, nczka- 

 žoná ještě krev smělých odvážných předkíi, kteří se v domácích lesích s medvědy a 

 kanci pasovali , kteří se s Turkem pohanem pod Bělehradem bili a vítězili tu i tam. 

 Jediné onou překypující silou a bujností, které někdy nedostačí tichý život rolníka, mo- 

 hou se násilné ty výstupky omluviti. A nyní lo také již přestává. i 

 _„ O králi Maliáši ozývá se dosud z úst lidu, jmenovitě Zvolenského, nejedná pověst, 

 zyláš( o jeho lovech na krotké, plaché srnky a laně, které se mu prý mnohem lépe lí- 

 bily, než divoká zvěř ve vysokých lesích. Slyšet o tom nejednu píseíi, n. p. 



, Ztratila sem, ztratila, 



Co som ráda nosila. 



Ztratila sum zlatý pas 



Našiel mi ho král Mafáš. 



Mafáš králi, daj mí ho, 



Dám ti turák '_) na pivo, 



Zídě sa ti napíti, 



Kcd budeš zvěr loviti.'' 

 Dětvané a Zvoleíiané ho vděčně zporaínají, a povídá se vůbec o něm, že byl švarný 

 šuhaj a dobrý král. 



Zvláštní ráz lidu jsou dřevorubaři v pralesích na Černém Hronei. Než ale mluvili 

 budu o jich životu a zaměstnání, chci promluviti o Hronei samém. 



Černý Hronec vyvěrá v středu pralesti, pod Věporem Klenovským, a teče pod horu 

 a dědinu Dobroč. Od Dobroče teče k dědině Pusté okolo Latck, Kuniy, Fajty na Já- 



') Groš. 



' r ; I > 1 1 1 ; [ ' li 1 1 ■ > 1 1 \i-^'n rr \ m tt tt j 



