— 11 — 



později teprv dostala jméno od potoku Bystřice. Co se povídá o vynalezení rud, že 

 v Šfávnici pi-cd 8. stoletím svinfi kus sli-íbra vyryla, v Kremnici že proto báné založili, 

 poněvadž ve volatech zabitých slepic zlatá zrna nacliázeli, a vynálezce mědťné rudy 

 v Panské dolinč že byl medvěd, je pouliá báje. Také se neniílže s jistotou i-íci, že by 

 prastaré rudné doly a halně trosek, porostlé starou horou, od Kvadů pocházely, ač sídla 

 jejicli, než je fiimaué vytlařili, nejvíce na pravém břehu Hronu a v Gomoru byla, a že 

 byli znalí hornictví. Mohli by i od Slovanů pocházet, jako sloventké staré pece, o nichž 

 jsem se již zmínila. 



NejstiirSí doly v okresu Báňské Bystřice jsou v Ualiaru na Starých Horách. Pů- 

 vodně jmenoval se vrch ten Holý vrch, když ale mnohem později (r. 1200) Němci nové 

 doly v Panské dolině vynalezli a dobrý z nich výtěžek měli, jmenovali Haliarské Staré 

 Hory (rozuměj doly), z čeho povstal název Staré Hory pro celé pohoří. Z dolů lěch 

 se dosud těží, a jsou již spojeny s Pansko-Dolinskými. 



Když říše Slovanů klesla a Matfaři Uherskou zem opanovali, povolal nejdříve král 

 Štěpán Svatý Němcův do země, aby hory vzdělávali; po něm pak opět král Geiza H. 

 V 11., 12. a 13. století zkvello hornictví ve Zvolenské stolici u velikém stupni. Po 

 vpádu Tatarů r. 1241, kteří všecko poplenili a zhubili, povolal Béla IV., když se z Dal- 

 mácie byl vrátil, Němcův z Mišně, Sas, od Rýna a z Durinska, které dílem v B. Bystřici, 

 dílem v druhých báňských městech osadil. Noví lito osadníci psali se v listinách „noví 

 hospites de villa Bislricia-' a obdrželi od krále Bély IV. r. 1255 velkých svobod, kterých 

 jim následující králové potvrdili. Mezi jiným iněli právo vlastní soudní moci, jsouce vy- 

 jmuti od soudní moci úřadu stoličného ; dále měli právo nejen ve vlastním okrsku, ale i 

 v celém hájemství Zvolenské stolice doly na zlato a stříbro a jiné kovy zakládati. Ode 

 všech daní a kontribucí byli osvobozeni , vyjma urbar z vydobytých kovíi. Pi'i kolbách 

 a turnajích bylo jim dovoleno nositi saský štít. V čas vojny byli povinni, ozbrojeni krále 

 do boje provázeti. Již za krále Bély IV. bylo ryžování zlata a dobývání stříbra roz- 

 sáhlé; a jmenovitě v Báňské Bystřici pod rychtářem Ondřejem (Ondráš) tak se hornictví 

 zvelebovalo, že mu daroval král celé prostranství, lesem porostlé, mezi Báňskou Bystřicí, 

 Lipři a Pojníkem. Za oněch dob byly nejbohatší ryžovny v údolích Lipečském, Mošte- 

 nickém, Bukoveckém, Sobotnickém '), Jasenovském *), Jarabiekém ') a Bockém. Tam 

 nalézala se veliká ložiska zlatého písku, který ale tak dočista jest vyryžován, čili, jak 

 tamější lid říká , vybaáovan (bašovaf, bašoviar od něm. vvaschen) , že se v pozůstalých 

 tam halněch málokdy zrnko najde. — Až do časů krále Sigmunda dobývali skoro vý- 

 hradně jen zlato a stříbro, nevšímajíce si rudy měděné, až se našli jednatelé, kteří tuto 

 na stříbro bohatou rudu skoupili a do Krakova, Vratislavi a Varšavy rozvezli, kde se 

 stříbro z mědi vylučovalo. — Jak veliká byla moc horníků a spolu nájemníků dolů, po- 

 znati z toho, že synové Jana Thurza, jakož i jejich švagři, bratří Fuggerové, od krále 

 Vladislava II. titul „Camerarii regii" (komorní královští) obdrželi. 



Hned z počátku, když Geiza král a potom Béla Němcův do země povolali, přiSlo 

 jich tolik a ještě za těmi ustavičně přicházelo, že konečně práce v báních pro ně ne- 



') Sobotnics, vrch mezi Lehotou a Magurkon nad Lubětovou. 

 ') Hora Jasenová nedaleko Povrazníka. 

 ') Pod Beůašskon holou. 



