- 12 - 



dostačovala. Ustanovilo se tedy, že jedni k zhotovování potřebného nářadí, druzí k sta- 

 vfcní sliváren a hainrů, jiní opět k pálení uhlí a rubáni dřeva ustanoveni budou. Tito 

 poslední poslání jsou výše Bystřice do lesii, „hoře Hronom," aby tam dřevo rubali a 

 k Bystřici dolů spouštěli, tak aby i z lesů osoh *) byl a příležitost k badaní po zlatě. 

 Započali tedy drvoštěpové tuto jim vykázanou práci v 13. století od niLsta, kde nyní 

 most Lučatinský přes Hron vede a kde úzkým prosmykera skrze Železnou bránu do Lu- 

 bělové viděti, „hoře Hronom." Zaopatřovali dřívím a uhlím jak Bystřici tak Lubětovou, 

 královské to svobodné město, které svá práva od Ludvíka I. obdrželo. Že první tito 

 dřevorubaři v lesích hronských a bánící Němci byli, dokazuje dosud užívané názvosloví 

 banické i dřevorul)ařské, k. p. hamrík, klufla, ding, šichta, šlog, zinkholz, griecpal a j. 

 Tak i některá ještě německá jména rodinná, jako: Auxt, Schwandtner, Taxner a j. — 

 Jména vesnic jsou ale z většího dílu poslovenčena, k. p. vesnice při Bystřici ležící, od- 

 kudž se dřevorubařům a baníkům strava donášela, jmenovala se dle starých listin Kost- 

 fiihrerdorf, nyní se jmenuje Kostivarsko ; Deutschdorf — Německá, Eichdorf — Dubová, 

 Granfuhrt — Mezibrod, Schleifdorf — Brusno (kde se nářadí brousilo), Kaufdorf — 

 Predajná (kde se trhy týdenní držívaly). Vrch jeden jmenují Komov a povídá se, 

 že tam bydlel jistý Štulrajter, a když prý zimního času, nebo za velkého sucha od níže 

 bydlících sousedů Fojtovců do Hronu pro vodu chodili, volával prý na ně: ,Kom of, Vet- 

 ter Veit, kom of!'' — totiž aby k němu šli pro vodu. Jiní ale název vrchu jinak vy- 

 kládají, totiž od Husitů, kteří po vypovědění z Čech nejvíce v Malém Hontu, Gomoru, 

 Zvolensku se usadili. Ti dali prý jméno vrchu tomu ale Chomov, na památku podobného 

 v jich domově. 



Dlouho bránili se Němci proti poslovenčem', a zakladatelově bánictva i měšfané tak 

 o zachování sebe a své národnosti pečovali, že do 17. století žádného jiné národnosti 

 člověka mezi sebou trpěti ani řemeslům vyučovat nechtěli, což často k veřejným stížno- 

 stem ano i k bitkám příčiny zavdalo. A však daremné bylo toto namáhání; jakkoliv se 

 jim poštěstilo, až do 17. století národnost a přednost ve městech a dědinách horních 

 udržeti, déle nemohli, a to z následujících příčin: když vojnami v předešlých stoletích 

 zuřícími celé dědiny ^7pleněny byly a obyvatelů prázdny zůstaly, našlo se ihned Slováků, 

 kteří na těch místech nové dědiny stavěli, je osadili a zalidnili. Kde ještě pozůstalých 

 Němců našli, těch nikoli násilím, ale pěkným spůsobem, davše jim poznat krásu jazyka 

 a dobrotu srdce svého, na svou stranu dostali, vzdorující tomu >7mřít nechali. Tak stá- 

 valo se i s Maďary za prvních dob vlády uherské. První králové uherští mnohým za- 

 sloužilým Maďarům ve slovenských krajích, jako v Oravě, Turci, Liptové a j. statky da- 

 rovali. Když potom na statcích těch bydleli mezi poddanými, bylo jim potřebí naučiti 

 se i jejich řeči; to stalo se, i naučili se jí tak dokonale, že svou vlastní zanedbali i 

 zapomněli a Slováky se stali. Proměna taková potkala mnohem častěji Němce v báň- 

 ských městech bydlící. Práce jejich v báních byly požehnány; každý tedy, když bo- 

 hatství svoje na tolik rozmnožil, že nemusel sám pracovat, přestal pracovati a najmul do 

 práce cizích, jak do bání, tak pro dům. Tu usilovní kolem bydlící Slováci nejprve co 



itlatmi K '1 (' 



') Užitek. ifotoil n<M iiiiiirt '"'! (• 



