— 14 — 



řivají ve tvrdém spánku. Zlato a purpur, jímž se včera honosili, Ureje půdn pod nohami 

 tvými. Kdybys byl býval svědkem noCního plesu, jaký zde koloval, nedivil bysi se 

 tak náhlé změně. Tu bys byl slyšel šunmou hudbu sychravého severu, byl bys viděl, 

 jak podle jednotvárného nápěvu jeho vše se hýbalo a houpalo, jak posléz toliko ba- 

 revná roucha při svitu bledé luny ve vířných kotoučích se vznášela, když okrasy zba- 

 vení plesovníci již dávno od divokého hýření ustali. Čím náruživější byla rozkoš, tím 

 kratší její trvání. 



Nyní trudí oko tvé, kamkoliv pohlédneš, nahá pustota, a srdce tvé neoblažují pří- 

 jenmé hlásky ušlechtilých pěvcíi, ni líbezný šum chvějících se lupenii nelahodí sluchu 

 tvému. Poslední lístek lu-vala noční vichřice, a lesní pěvci odstěhováni jsou již v ony 

 kraje, kde příroda věčným jarem se honosí. 



Z nepatrného počtu opeřenců, kteří osamělé naše háje neopouštějí, potkáváme 

 nejčastěji sýkory. Jsouf ony s několika málo tovaryši jediní, jenž nyní samotu lesní 

 svou čilou pohyblivostí, veselými hlásky a slušnými oděvy poněkud oživují. 



Jakoby dobře znali potřebu společného obcování v nastávající trudné době, shlu- 

 kují se tito ptáci již záhy na podzim v malé houfce, vydávajíce se společně na své 

 výlety. V čele, co vůdcové táhnou obyčejně nejsilnější léto čeledi, sýkory velké, které 

 lze snadno po žlutých, uprostřed černých náprsnících, po skvěle černých čepičkách a 

 bílých tvářích poznati. Za nimi následují ozdobně oděné modřínky a parukářky v še- 

 dohnědých oděvech s vysokými chocholky na hlavách. Zástup se končí oddělením lehké 

 jízdy, sestávající z nejobratnějšího mužstva : z mlynáříkťi, uhelníčků a sýkor lužmch. 



Někdy, ač velmi zřídka, nachází se v zástupu některý cizozemský dobrodruh, jenž 

 nepříznivými okolnostmi z vlasti své vypuzen v kraje naše se zatoulal, a poznav v na- 

 šich cestovnících soukmenovce své k nim se přidružil ; vzácný tento host jest sýkora ruská. 



Častější společníci sýkor bývají zlatohlávkové. Jsouf to sice malí, ale švarní 

 chlapíci, vždy čilé a veselé mysli, a jako sýkory neunavení lovci. Proto jsou od sýkor 

 vždy rádi viděni. Svým něžným zpěvem, jenž se i za mrazivých dnů zimních ozývá, 

 obveselují celou společnost. Také sinice a menší datlové se rádi k sýkorám přidružují. 

 Nachází-li se některý datel mezi sýkorami, bývá tento jakožto nejsilnější oud společ- 

 nosti jejím vůdcem. 



Jakkoli ptáci zde uvedení k více druhům náležejí, jakkoli svým šatem, hlasem i 

 chováním od sebe se liší, spatřujeme je přece za času jejich tahu ve větších neb 

 menších společnostech po lesích se potulovali. Příčina jejich pospolitého obcování vězí 

 asi v stejném spůsobu živobytí : všickni přiznávají se k řádu hmyzolovců. Zvláště 

 v času tahu vyznamenávají se sýkory svou neunavenou činnosti a podivuhodnou vytr- 

 valostí u provozování své živnosti. Avšak nutná potřeba zachování vlastního života je 

 právě v tomto čase nejvíce k takové činnosti pohádá. 



Pokud dobročinné paprsky letního slunka zem zahřívaly a sad i háj v zeleném 

 rouchu se skvěl, nebylo jim nynějšího lopotování potřebí. Na několika stromech na- 

 cházely jednotlivé párky se svými rodinami každodenní potravu. Jak mile však první 

 mrazivý dech blížící se zimy veškeré přírody se dotekl, zanikly hlavní prameny výživy 

 jejich. Hmyz, který ještě před nedávném všude hojně se vyskytoval, zhynul bud po 

 jednoletém živobytí, aneb vyhledal sobě k zimnímu spánku bezpečnou skrýš, chránící 

 jej netoliko před krutostí zimy, nýbrž i před pronásledovníky. 



