— 15 — 



Není ledy pro sýkory snadná úloha, potřebnou potravu sobč nyní zaopatřiti. Mu- 

 sejí velký okršlek zrejdifi, než nějakou kořist naleznou, a té ěaslokrále dosti pracně 

 sobč dobyti musejí. Avžiak co duLří lovci opatřeni jsou i dobrým náčiním, které jim 

 lov velmi usnadiluje. 



Přede vším mají bystrý zrak, jímž nejen škůdce samé', nýbrž i jejich skrýše vy- 

 pátrati umějí. Ka drsné kůře stromové, kde oko lidské ničeho nepozoruje, nalézají sý- 

 kory častokrát dosti vydatné kořisti. Ani šedé závilky, kůře stromové se podobající, 

 ani drobouliiikú vajíčka hmyzová neucházejí bystrému zraku těchto čiperných ptáčků. 



Zbraň, jíž sýkory při svém lovu užívají, jest jejich zobák. Není jim pouze zbraní, 

 nýbrž i nástrojem, který jim v čas potřeby co dláto slouží. Zobák sýkor je sice slabý, 

 kuželúvitý, ale spolu tiik pevný a špičatý, že jím i kůru stromovou proklubají, když se 

 <i dobytí nějaké kořisti jedná. Zdá se , jakoby této práci od mistra datla se 

 byly přiučily. 



Nohy sýkor jsou přiměřeně silné, ostrými drápky opatřené, pojišfujíce jim pevnou 

 podporu jak na slabých větvičkách, tak i nu silných kolmých kmenech. Některé druhy, 

 jako sýkora vousatá a moudivláček, pohybují se s podivuhodnou lehkostí a jistotou na 

 hladkém a ohebnění rákosí, v němž žijí. Pomocí svých noh mohou se sýkory ve všech 

 možných postavách udržeti, jaké právě jejich zaměstnání požaduje. Také ulovenou 

 kořist, kterou najednou pozříti nemohou, nohami sobě přidržují, by ji pohodlněji roz- 

 klubati mohly. 



Nemá věru hmyz krutějších nepřátel v oboru opeřenců, jako právě v nadřečených 

 ptáčkách. Po celé léto provozují nad ním svou hrůzovládu a i nyní, kde blížící se 

 zimou ostatních pronáslcdovníků sproštěn v chladném objetí zimního spánku spočívá, 

 pracují sýkory vzdor mnohým překážkám společně o jeho záhubě. Nikde není hmyz 

 před nimi bezpečen, ani v suchém listu, ani v mechu, ani pod korou stromovou. Ba 

 ani hluboké dutiny starých stromů neposkytují mu bezpečného útočiště. Spozoruje-li 

 sýkora v některém stromě dutinu, netáhne dále, pokud ji náležitě neproskoumá. Dříve 

 ale, než se tam odváží, ohlíží se bedlivě vůkol sebe, zdali na blízku nikoho nem', jenž 

 by ji při její práci překvapili mohl. A spustí-li se do temné skrýše, neopomíjí nikdy 

 o své bezpečnosti se začasté přesvědčiti. Nalezne-li tam nějakého broučka, pupu neb 

 červa, nezažívá je ve tmě, nýbrž vyiiáší je ven na světlo. Není také v skutku na- 

 darmo opatrná; neb mnohému všetečnému hošíkovi se již podařilo, sýkorku v dutině 

 stromové zaměstnanou přelstili. Přikradl se tiše ke stromu, do něhož ji vklouznouti 

 viděl, a zatarasiv jí čapkou východ pouhou rukou ji pak v temné skrýši lapil. Smutný 

 tento osud potkává nejspíše sýkoru velkou ; neb ona to hlavně, která duté stromy pro- 

 hledává. Bývá ale jen tenkráte přelstěna, když se od svých společnic odrazí a tudy 

 varovného jich hlasu neslyší. Ač tito ptáčkové příliš plaší nejsou, slřchou a vanijí pl-ec 

 jeden druhého před každým nebezpečenstvím. 



V tahu projevují sýkory velkou lásku k společnému obcování ; z té příčiny také 

 na sebe ustavičně pohvizdují, by žádná od tlupy se neodrazila. Při dobývání kořisti 

 jsou jedna druhé ochotně nápomocny, a nalezne-li která někde hojnější potravy, spraví 

 o tom i ostatní, by se k společným hodům dostavily. Ovšem při dělení také bez 

 sváru a hádky nebývá. 



Sledujíce zde sýkory v jejich tahu měli jsme příležitost, částečně jejich živobytí 



