— 17 — 



tak jako prcdcíiló poiize hmyzem se uživili ncmoliOH n hidy k jiným prostředkům sá- 

 hnouti musejí. 



V nedostatku hmyzu uspokojují se sýkory též semeny rozliiíných bylin a stromů. 

 Semena jehličnatých stromů bývají řasu zimin'ho jich obyřejnou potravou. Nenacházejí-li 

 v lesích žádných semen, přibližují se též k obydlím lidským a požívají také obilí. Ze 

 všeho obilí jim oves nejlíp chutná, nezažívají ale celá zrnka, jako pěnkav^ neb strnadi, 

 nýbrž vyklubávají z nich pouze moučná jadérka. Také lůj sýkory jedí. Za oknem stojící 

 svíci ozobají častokrát až na knot. Ba z hladu stávají se nejen dolíravými, nýbrž i lou- 

 peživými a dovolují sobě mnohé ukrutnosti. Ptákům do ok neb do jiných lícMdel la- 

 peným častokrát za živa lebku proklubají, l)y se jim na mozek dobyly. 



Avšak jakkoliv mnohého provinění se dopouštějí, ač časem i některé škody pá- 

 chají, zasluhují přece, bychom je mezi nejužitečnější ptáky vřadili ; neb užitek, jaký 

 vůbec hubením škodného hmyzu poskytují, je neocenitelný a převyšuje daleko škody od 

 nich spůsobcné. Prolož jsou sjkory jak v lesích tak i v zahradách vítanými hosty, n 

 každý rozumný štěpař neb lesník umí jich sobě vážiti. 



Jediný včelař pohlíží na ně škaredým okem, a to vším právem; neb co vlk 

 stádu, to je sýkora roji. Neznajíc žádného rozdílu mezi hmyzem užitečným a ško- 

 dlivým osvojuje sobě vše za kořist, co jen hmyzem se jmenuje. Zvláště záhy z jara, 

 pokud ještě málo hmyzu se vyskytuje, bývají včely od sýkory velké a od modřinky 

 nejvíce pronásledovány. Tak mnohá pilná pracovnice, již po dlouhém uvěznění teplé 

 paprsky březnovélio slunka před bránu osady vyvábily, padne co kořist náruživým hmy- 

 zoluvcíim. INalezne-Ii sýkora jednou oul, což se nejspíše lam stává, kde neprozřetelný 

 hospodář včelníky blíž stromů založil, navštěvuje pak jej častěji. Ač jí nemožno v pevné 

 obydlí se vedrati, znáf předce prostředků, jakými by se obyvatelstva zmocnila. Oby- 

 čejně zasedá si před výlet a klube na oul, vědouc dobře, že tím popudlivé obyvatele 

 nepoleká, nýbrž z bezpečné zálohy vyloudí. V skutku se jí tato lest výborně dařívá ; 

 neb jedva že se neobyčejný lomoz před oulem ozve, vytáhne ihned ozbrojená slráž, 

 by dotíravého rušitele poklidu potrestala, ale jak jen se na světle denním objeví, bývá 

 již od silnějšího nepřítele pohlcena. Tentýž osud potká i ostatní, jenž se ven z oulu 

 odváží. Sýkora číhá a vraždí tak dlouho, dokud se nenasytí. Tímto spůsobem může 

 nékolik sýkor včelaře o celý roj připravit. 



Na štěstí však takové návštěvy dlouho netrvají; neb jak mile krutá zima příjem- 

 nému jaru ustoupí, jak mile opeření poutnicí z dálných krajů se navraceli a první 

 písně naše kraje oživovati počnou, vzdaluje se ptactvo u nás přezimující od příbytků 

 lidských. Není i sýkorám více potřebí u obydlí lidských almužny se doprošovati; dnové 

 nedostatků minuli a ona mocná ruka, která nahé haluze stromové v zelené roucho odívá, 

 podává také hojnost potravy veškerému živočišstvu. Zároveň s pučícím lupením objevuje 

 se všudy hojně i hmyz. Blažení dnové následují nyní ptactvu. Volně, bezstarostné 

 vznáší se v jarní vzduch, neb poletuje a poskakuje po stromech, dávajíc různozvučným, 

 v jeden chorál splývajícím pěním radost svou na jevo. 



Zvláště v lesích, kde nyní již většina zpěxného ptactva přebývá, panuje všeobecná 

 veselost. Tam také naše sýkory nacházíme. Zde onde lze je spatřiti po jednotlivu, an 

 ve vrcholech stromu též své prosté, toliko ze dvou neb tří zvuků složené písné ke 



2 



