— 25 — 



skému lesu se Šeningrem 3300'. Proto že v jihovýchodní Cústi Šumévy přt-dhorí lak 

 vysoké, vidi se od BudĎjovio a Vimbcrka toliko polioři Boubínské a Blanské, iio v.šak Imry 

 hlaviuho pásma. Vňbcc nelze nikde Šumavské bory ve vypsané zde spojitosti přehlé- 

 dnouti, nýbrž cestující vždy spatřuje toliko několik nejbližších bor, stoje pravé před nimi, 

 poněvadž prcdlioH lak rnobtiiné jest, Ciuiž za těžko přichází přehled získati. 



Šumavu jest, jako Krkonoše, prahoří, záležející namnoze z ruly, jenom díl hor u 

 Domažlic jest amfibolové kamení; vysoké hory, kde Ouhlavka se pramení. Javor, Osser 

 n Jezerní sténá jsou svor, Plockelstoin a Dreisesselberg, jakož i krajina níže ležící u 

 Kunžvartu a Českých Trub (Bolimiscbroliren) skládají se z granitu a Blanský les z bC- 

 lokamene (ífranulitu). Tu i lam naskylujo se vápenec ve větších ložiskách, lak u Svarc- 

 bachu pod Boubínem atd. ; největší ložiska jsou v okolí Krumlova a u Horažďovic , kdež 

 na floru tamní znamenité pňsobí. Od kamení , z něhož píida Šumavy se skládá , závisí 

 také i)odol)a její a její poměry fysikální. .Isou totiž, jakož ve všech prahorninách, hory 

 kulovaté báné neb dlouhé hřbety, nikdy příkře se neskloňující a celé krajině vlnovilou 

 podobu dávající. Tyto pozvolné sklony připouštějí všude vzdělávané louky neb role anebo 

 lesy, a docela scházejí jim ony příkré skalní útesy, tak zvláštní skalní florou obdaro- 

 vané, jakéž u Prahy časlo vídáme. Výjimkou jest vápnité pohoří u Krumlova, kdež skály 

 jsou příkré a mnohé oněch skalních rostlin se objevují. Prahoří má kromě řídkých pří- 

 křejších úkloníi (jediné takové úklony v Šumavě jsou vysoké břehy horských jezer) 

 ještě i tu vlastnost, že mnoho vody do sebe vsákati nechává a tedy tvoření bažin při- 

 pouští. Pro zvolné úklony nemohou ani vody stékati dosti rychle, a časté tvoření ko- 

 tlin i mnohonásobné zatáčky hlavních dolíi prodlužují odtékání vod s hor tím více. Na 

 dlouhé cestě, kterouž vody z deště pocházející v horách konají, zůstává značný díl v ba- 

 hnité pftdě lesíi a dolin, odkudž pochází, že navzdor nesmírným dešfům v rozlehlém 

 pohoří vytékající řeky a říčky, jako Ouhlavka, Volava a Vltava, poměrně nad očekávání 

 skrovnější jsou. To samé opakuje se v největší části jižních Čech, a zvláště jihovýchod- 

 ních. Právě na úpatí Šumavy a Moravsko-Ceského pohoří utvořila se lam zvláštním útva- 

 rem kotlin a vssajicností půdy řada bařin a jezer (zvláště v okolí Třeboňském), a možná 

 říci, že ohromné množství deště, v jižních horách českých spadlého, na mnoze k tvoření 

 bařin v horních lesích a v rovině na úpatí hor slouží, a toliko menší část do nižších kra- 

 jin na sever odtéká '). Kdyby pohoří to takového spťlsobu bylo, že by páry sice zhušfo- 

 valo a sráželo, ale do půdy nevpouštélo, tak že by se mocné horní bystříce tvořiti mohly, 

 jako v Karpatech a v Alpách vápenných, tedy by většina vod do severních krajů tekla ; 

 takto ale tvořen jest zvláštní oběh vod, páry od zevnitřka přicházející se srážejí, voda 

 namnoze v horách ostává, z nichž opět vypařuje nové deště tvoříc. Tyto poměry vlh- 

 kosti to jsou, kteréž floře jihočeské a šumavské zvláštního rázu dodávají, nebof krom 

 toho, že v rozlehlých bařinách a bařinatých lukách množství rostlin, v středních Čechách 

 chybících neb vzácných, přichásí, vážeť se v lesích na travnatých úklonech mnohou vy- 

 pařující vlhkostí lak mnoho teploty, že největší díl rostlin, v slřediuch Čechách hojných 

 a teplá suchá stanoviska si oblibujících, lu schází, čímž ovšem rostlinstvo jednotvárné 



') Berlínský meteorolog Dovc myslí, že silné dešlé v Šumavě odtud pocházejí, jelikož 

 veJký díl tropického, vzegtoupajicího proudu par, jenž na .-lípách se nesrazí, 8i do 

 Šumavy došed tam v ůéi( se obrací. 



