- 28 - 



a neobyčejnou trpaslickou vrbu v týchž bažinách (SalLx myrlilloides) a Spiraea salici-i 

 folia v oudolí Vltavském od Krumlova do 2000 stop. 



Vidíme tedy, že jen velmi málo druhů přichází. Dub, habr, planá jabloň a hruše, 

 ptaří zob, svída, dřín, javor polní neb babyka, jilm polní, modřín a druhové topolů 

 chybí, a toliko málo jich tu a tam se pěstuje, nejvíce u Krumlova, kdež ale javor polní 

 často prý zmrzne. Ovocného stromu, kromě třešní, které v srpnu zrají, nenacházíme 

 více ve výšce 2500'. 



Mimo to musím podotknouti, že všecky jmenované keře, kromě lísek v okolí Suši- 

 ckém, nikde ve větším množství pohromadě nebývají, a podobně i lupenaté stromy v do- 

 linách namnoze jednotlivě stojí, tak že ve větší dálce nic než smrkový les v krajině 

 viděti nebývá, zřídka jenom lupenaté stromy v údolích se zračí. 



Porovnáme-li lesní vegetací Šumavy s vegetací středních Čech, tedy se onano podobá 

 květeně severní Rusi, kdež také smrky vládnou a tytéž lupenaté stromy úzký pruh 

 v oudolí čini; tato zas s lupenatými lesy jihoruské se podobá, s těmi rozdíly, že v se- 

 verní Rusi nepřichází buk a jedle, jako v Šumavě, a v jižní více plané ovocné stromy 

 převládají. 



Vedle rozšíření druhův jest také vzrůst jejich v Šumavě velmi zajímavý. Neboř 

 tam, kde na mnoha místech ještě pralesy jsou, jichžto se lidská ruka netkla, a i všude 

 tam, kde bud celé lesy se posekávají, bud jednotlivé stromy z lesa ku kácení se vybí- 

 rají, nikdy les se neseje ani nesází, nýbrž ze semen, z nejbližších stromů padlých, opět 

 samoděk vyrůstá, tam možná strom v jeho pravém divokém stavu skoumali, tam jest 

 pravá vlast smrku, buku, jedle a javoru. Ve vlastním pralese ve výšce 2500 — 3000' 

 vidíme tyto stromy v jejich nejpřiměřenějším vyvinutí: smrky ve všech velikostech, od 

 nízkých rostlin, ku chřesti (šparglu) podobných, ježto všude na spukřelých kmenech bují, 

 až k stromům zvýší věže a v průměru 4 střevíce majícím , stojí vážně se svislými vě- 

 tvemi. Ještě pošmournější jest zelenost jedle, a strom tento v lese již co mladá rost- 

 linka svou černozelenou barvou na povrchu jehel od smrku, více temně trávové barvy, 

 se liší; ale rovnovážné, přeslenovitě postavené větve, které k vrcholku vzhůru se zahý- 

 bají, dávají jedli smělé, mužné vzezření, kdežto smrk ochablejší vyhlíží. Z iiozdálí již možná 

 poznati jedli štíhlokmennou po přívětivé koruně a po plochých, směle vystřených větvích, 

 ježto se na nebi jako palmové listy vyjímají, kdežto smrk od zpodu ovětven a k pyra- 

 midální koruně tak hustě větvovím ověšen jest, že nebe jimi neprohlédá a že jako čer- 

 nými věžmi se zdají. Zdola ukazuje jedle stríbrobílé zpodiny jehel a v pohledu tak milý 

 dojem činí, že se divatel domýšlí, že nový druh stromu v lese nalezl. Mezi těmito 

 jehličími stromy stojí skálopevný buk, vystíraje své dlouhé, uzlovaté větve s veselým, 

 smaragdově zeleným lupením široko do jedlí a smrků. Jemu podobně v rozvětvení stojí 

 javor v lese, tak že často lupenatou větev bukovou neb javorovou z houštiny čníti vidíme, 

 když kmen ještě vzdálen a neviděn zůstává. 



Ve vyšších horách, jak řečeno, tratí se buk, jedle a javor, jenom smrk postoupá 

 výše dál a dál, podnikaje boj s větrem a nepohodou. Konečně jej nacházíme zakrnělý, 

 a staré stromy velikosti mladých stromků blíže vrcholků. Buk, jedle a javor ale ani 

 do boje se nespouštějí a v kraji, kde větry ostřeji vanou, náhle se staví. Velmi pořídku 

 nalezne cestovatel na nepříhodných svobodných horách vysokých zakrnělé jedle, buky 

 neb javory. Avšak často v nižších a ukrytých polohách spatřují se buky zakrnělé 



