Předmluva. 



Vytknuli jsme si s počátku vydávání časopisu Živy úlohu, podati 

 svobodné pole českým přírodozpytcům ku vzdělávání písemnickému vše- 

 likých odvětví přírodovědy. I zdařilo se to dosti blaze. Můžeme se 

 honositi statnou řadou starších i mladších literatorů, kteří se v této spo- 

 lečné práci zúčastnili. Jména zde položiti uráželo by skromnost mnohého, 

 beztoho dobře známa jsou každému pilnému čtenáři Živy. Mimo ty na- 

 chází se však ještě značný počet oněch, kteříž své oučastenství neosvéd- 

 čilL Příčina toho z části bývá známá u nás lhostejnost k jevení života 

 veřejného, pospolitého. Každý se krčí v svém zákoutí, a jsa vědecky 

 nečinný libuje si v své samohrdosti a chrání se veřejného vystoupení, 

 aby snad ona uražena nebyla; takoví platí v sousedství za muže uče- 

 né a tím se uspokojí. Jiní zase, ač by dobře česky psáti uměli aneb 

 snadno slohu přírodnickému by se přiučili, přidržnjí se raději živlu 

 německélio, k čemuž je váže dlouholeté zvyknutí, aneb jakási pýcha, 

 které mateřská řeč příliš nízká se zdá, je k tomu přidržuje. Jíní zú- 

 častnivše se v Živé z osobních ohledů odstoupili, které jim jdou arci 

 nad vlast a nad obecnost. 



Dále chceaie přemítati , jak dalece jsme účelu dostáli ohledem na 

 rozličné nauky přírodnické. Nechtěli a nemohli jsme vydávati eucyklo- 

 paedii věd přírodních ; takové podnikuutí, má-Ii v tváři celé Evropy státi 

 se důstojným našeho národa, ač bychom snad k tomu duševnými silami 

 dostačili, vymáhá veliké prostředky materiální, které skoro cele v cizích 

 rukou se nacházejí ; groš vdovy k tomu nedostačí. A nerádno v důvěře 

 na veliké publikum něco podniknouti, kdežto půda všelijakým rostlinstvem 



