— 42 — 



(Obr. 7.) Biiiva jest na vrchu hlavy 



olivuvč zelená , po slríiiiách 

 žkilii ; duhovka sUihnlá, íhúé 

 lemována ; hřhct zulcnuhiiědý, 

 boky zažloutlé, hřiuh čcrve- 

 navč bělavý , ploutve prsní, 

 břišní a řitní červenavé, hřbctní 

 a ocasní žluté, šedě lemované. 

 Zřídka jest karas delší než 6" a 

 váží obyčejně i % libry. Maso 

 jeho není příliš ehuhié. 



Život svůj tráví ryba tato 

 na dně rybníku neb močálu, 

 kde v bahně potravu hledá a 

 slái'í 6—7 let dosahuje. Tření 

 připadá v červnu , v kterýžto 

 čas se na povrchu vod ukazuje. Ze všech kaprovílých ryb má karas ni-jlužší život a 

 nelekne tak snadno, když z vody vyndán jest. On se nalézá po celé střední Evropě 

 od Švédska až za Alpy. 



Karas větáí. Carassiiis gibeiio Niís. Cyprinus gibelio Gmel. 



Délka hlavy jest vetší než půl výšky těla. Obrys hřbetu zvedá se v rnirub 



zahnuté křivce až ku počátku hřbelní ploutve. H. 3/14—16. Ř. 3/5—6. 



Karasa většího lze od menšího rozeznati dle méně vysokého a tlustšího těla, menší 

 a tlustší hlavy, a dle známek svrchu udaných. Hřbet jest začeriiale zelený, do modra 

 měnivý, břich zažloutle hnědý se zlatým leskem. Ploutve jsou černé, jen prsní a břišní 

 jsou na počátku začernalé; duhovka černozelená. 



V chování svém, jakož i v rozšíi-ení zeměpisném s předešlým souhlasí, a jen dů- 

 kladnému a cvičenému znalci se podaří, jej na první pohlcíl poznal'. Naši čeští rybá- 

 řové dělí karasy ve dva druhy, a tudíž se zdá, že též u nás karas větší pi'ichází. Já 

 sám ho posud na Pražském trhu nenalezl. Co vzácnost dosahuje prý délky 10". 



Bloch napsal, že má karas větší špičaté zuby požerákové po dvou řadách; velmi 

 opatrný pozorovatel pan Heckel ale podává vyobrazeni jejich, kde vidíme, že jsou 

 tupé a jen po jedné řadě. 



Počet jiker jeho udává se na 300.000, a tudy se vysvětliti dá, proč se druh ten 

 velmi silně roznmožuje, tak že jej hojní nepřátelé jeho, jako: čápi, kachny, vrány a 

 jikry požírající žáby vyhubiti nemohou. Staří se trou již v květnu, dvouletí ndadí teprva 

 v červnu neb v červenci. 



Život jeho jest velmi tuhý, a ani parno ani mráz mu tak snadno neuškodí jako 

 jiným rybám. Žije v stojatých vodách, třeba byly sebe menší, a pi'edce jeho maso ne- 

 mívá bahnitou chul', kterou jiné ryby ze stojatých vod k jídlu odpornými se stávají. 



Rod Tiuca Ritnd. Zuby požerákové klínovité po jedné řadě, v pravé čtyry, v levo 

 pěl. Ústa na konci, v každém koutku fouskem opatřená. Supiny mIiuí malé; ploutve 

 hřbelní a řitní krátké, obě bez tvrdého oslnovilého článku. 



