— 51 — 



Obrátíinu se k uvažování ponětí lajemslví a přciltněti'! tajemných , jakú núiii pří- 

 rodou a životem se představují. Tajemstvím jest vtlliec, co náš rozum nepocliopuje, co 

 naší mysli jako záclonou zakrylo se býti zdá. To ukrytí před naším vědomím jest 

 hlavní výziiak všeho tajemství. Rozeznávati tu třeba dvojí spůsob : jest tajemství bud 

 relativní, poměrné, ktoró odkryli nejsme v slávu, proto že v jisté době naše duševní 

 síly přesáhá; náš roziun ještě nedospěl k jeho pochopení, až dospěje, pochopíme, pak 

 přestane býti tajemstvím. Tof není pravé tajemství v toiri smyslu, jaký obyčejně spo- 

 jujeme s názvem mystéria. Předce však nemíížcmc nenazývali všechny předměty tajem- 

 stvím, k jichž odkrytí a |)uchopeni neobyčejná síla ducha a značný pokrok vědecké vycvi- 

 čenosli se požaduje. V tom smyslu iiduvíme o tajinách přírody, o tajině a prohlubni 

 lidského ducha. Však co našim předkům bývalo tajemstvím, již dnes zdá se leželi na 

 bíledni, a co ještě dnes hustou tmou zakrylo se býti zdá a vší ducha snaživostí nepro- 

 nikatelné, to snad za nedlouhý čas bude zřejmé i sprostému rozumu přístupné, tak že 

 potomci naši usmívati se budou naší nechápavosti , ač v jiných ohledech podobným 

 úsměchtim potomkíi svých ncujdou. Každému badaleh přírody a lidského ducha naskytnou 

 se nezřídka tak lenmé, nepochopitelné předměty, že překonán citem jakési zoufaiilivosti 

 třeba i veřejně vyřkne, že zůstanou po všechny časy nechopitelné, že meze lidského 

 vtipu přesahují. To ale je vždy úsudek příliš kvapný, a každý pravý mudrce by se 

 jemu vyhnouli měl. 



Druhý spůsob tajemství bylo by tajemství absolutní, naprosté, bezpoměrné. Záležíf 

 v prvopočáteční obmczenosti ducha lidského vůbec, a závisí zvláště také od jeho indi- 

 viduálnosti aneb osobnosti, které stvořením samým jisté meze vyměřeny jsou, jakých 

 příroda pozemská, ústroji života společenského a vyvinování lidského pokolení požadují. 

 Takovým mezím podroben jest každý duch konečný všehomíra, byť i do druhů nejvyšších 

 náležel. Každému zbývá nepřekonatelná prohlubeň nových a nových tajemství, a za nimi 

 všemi věčné mystérium boží svatosti. Tof jediné tajemství absolutní, všechna jiná postu- 

 pem nesmrtelnosti a nekonečné dokonatelnosti ducha našeho překonávati se budou. Tu 

 máme létly tajemství zase jen relativní, ačkoliv se stanoviska nepoměrně vyššího, 

 náš pozemský zřetel daleko přesahujícího. 



O tajemstvích lichých, lživých, marnivých, jakých nesčíslný počet podvodníkové 

 starých i nových časů u národů barbarských i vzdělaných užili a užívají, aby z jejich 

 hlouposti, lehkověrnosli, pověrčivosti , vášnivosli všemožným spůsobem kořistili, budiž 

 dosti, že se jen tu znúňujenie. 



Přikročíme k považování zdánlivých i pravých tajin, jakými nás příroda obkličuje. 



Předně se nám představuje obor hvězdný , tělesa nebeská všímmírem putující po 

 nesmírném prostoru, v nekonečných časových rozměrech , jak sprosté oko na ně nazírá 

 a neodolatelně mamu se podává, a jak tisíciletou vědou zraku a rozutnu hdskému se 

 daří tajemství toho ohromného výjevu pronikati. 



První věk neviděl než klenutí nebeské drobnounkými hvězdami poseté, pohybující 

 se celistvě okolo zemské plochy nesmírným oceánem obklíčené; jen slunce, měsíc 

 a planety konaly své vlastní cesty po nebi, vyměřujíce časy, podávajíce světlo aneb spolu 

 i teplo, odměřujíce smrtchiíkům osudy živobytí. V Idoubi podzemské byl příbytek věčné 



4* 



