64 — 



inkoustu, jímž jest Libušin soud psáu, kdežto prý zelených slouřenim třísla v inkoustu obsa- 

 ženého se zvířecími blánami ani nestává. 



Užívaje při tom nevědomosti většího dílu obecenstva ve vécech chemických, postavil 

 se dopisovatel „Tagesbotu" na stanoviště, jehož mrzkost ani nejpřísnější slovo dostatečné ne- 

 naznačí. Nejpodstatnější výminka vědy jest poctivost; jakého pak ducha jest ten, kdo ve 

 jménu vědy a pravdy lež hájí? Co se nejdříve připravení pergamenu od Darseta udaného 

 týče, neudává Darset, jak se pergamen připravuje, nýbrž jak se pomocí železnatých solí 

 jezabelově h&Tví. Dopisovatel ,,Tagesbotu" vytrhl, neviděv ani rukopisu Libušinn soudu, z po- 

 jednání pp. Palackého a Šafaříka slovo ,,isabellgelb", kterýmž slovem barvu pergamenu na- 

 značují, a vyvrací věc, kterouž byl sám na pranýř vystavil. Komu napadlo tvrditi, že 

 Libušin soud jest jezabelově žlutě zbarven ? A kdyby i tomu tak bylo, nevyvrátila by chemická 

 zkouška od Cordy vyvedená celou tuto budovu domyslíií Slovo „ogubi" bylo totiž kyselinou 

 Iříslovou ovlhěeno a zčernalo, nikoliv však špinavě žlutý pergamen. Poněvadž sloučeniny třísla 

 se železem dávají sraženiny černé, dokazuje zkouška, že inkoust rukopisu jest železnatý a že 

 V pergamenu žádného železa není, že tedy Darselovým spQsobem připraven býti nemohl. 



Co se pak týká zeleného písma Libušina soudu, jesti každému lučebníkovi známo, že 

 jsou tříslové kyseliny, které se železnalými solemi dávají sloučeniny zelené, a též takové, 

 které dávají se železem sloučeniny tmavomodré. Tyto tvoří v inkoustu sraženiny černé, ony zůstá- 

 vají rozpuštěné. Nemohl býti rukopis psán takovým inkoustem , v nichž byly obě slouče- 

 niny? Zelená se vssála do pergamenu, černá sraženina však zůstala co okoralá část na po- 

 vrchu a byla později (mylíni) odstraněna. 1 ta okolnost jest k víře podobna, že černý 

 inkoust zplesnivěním sezelenal (nač již Corda naráží). 



Tak se tedy chemická námitka v „Tagesbolu" vystavená ukazuje ve své úplné nicotě. 

 Co vůbec dá se chemickými zkouškami na starých pergamenech ukázati? Přede vším 

 byl-li pergamen již dříve popsán, a zdah na setřeném písmu znovu psáno bylo. V tom 

 ohledu přesvědčí reakce sulfocyanidem draselnatým v okamžení, zdali na pergamenu jest nej- 

 menší stopa inkoustu setřelého písma, a poněvadž takové dosti hojné stopy v tom písmu 

 zůstávají, vystoupí náležitým připravemm starší písmo pod novějším a rozřeší v mnohých 

 případech nastalou pochybnost. 



Zdali však pergamen novým neb starým spůsobem jest připraven, zdali inkoust jest 

 nový nebo starý, to nižádný chemik nedokáže, poněvadž recepty starých průmyslníka ani 

 neznáme. Co se pak týče našeho Libušina soudu, byla chemickými zkouškami nikohv ne- 

 pravost, nýbrž pravost jeho dokázána, jelikož se ukázalo , že není psán ani na písmu se- 

 třeném, ani na pergamenu Darsetovým spůsobem zbarveném. 



K dotvrzení všeho toho ukázal ku konci pan prof. Staněk na starých pergamenových 

 rukopisech spůsoby, jakými se setřené písmo poznává, jakož i jak se železnaté inkousty a 

 železnaté pergameny v kyselině tříslové chovají. Takiéž byl ukázán starý rukopis, v němž 

 písmo z části bylo zelené, z části černé, a to často na též straně, a byl porovnáván s před- 

 loženým rukopisem Libušina soudu. Přítomní ohledali pozorně též na slovo vzaté místo 

 „ogubi,"' jakož i barvu pergamenu, a shledali, že následkem ovlhčení kysehnou tříslovou 

 zčernalo, okolní místa však jen slabě zhnědly. Barva pergamenu zdála se všem přítomným 

 býti špinavě žlutá , což přirozeně od stáří a špatného zachování rukopisu , nikoli však od 

 zbarveni pocházeti může. 



Na str. 



Tiskem AiUonina Renna v Pra»e, 185S. 



