— 6S — 



tnějším zvířatům za paničli lidské vyhynulým. Jiiió sirény, náležející z větší části k rodu 

 Halianassa, zdržovaly se v nioi-ích pokrývajících v posledních dobách třelihorních některé 

 krajiny írancoiizské. Bezpochyby zdržovaly se jako nynější sirény při ústí velkých řek, 

 kdežto rostlinami vodními se živily. 



Jiné velmi památné zvíře z řádu tuleňů č. mořských psíi jest Owenův Zeuglodon 

 cetuides. Kosti jeho vyskytují se zvláště v starých třetihorních vrstvách státu Alabama 

 v sev. Americe, kdežto jistý Koch množství hnálň a obratlů jeho sebral a nemotorně 

 v kostru 114 stop dlouhou sestavil. Kostru tu ukazoval roku 1849 také v Praze pod 

 jménem Hydrarchos a prodal ji konečně Berlinskému přírodnickénui kabinetu, kdežto 

 však podvod brzo byl poznán a po odstranění nepřináležitých kusů nová kostra byla 

 sestavena, jejíž délka jen 60 — 70 stop obnáší. Nicméně zůstalo zvíře i takto velmi 

 památné ; neb mimo znamenitou délku ukazuje také zajímavý přechod od velryb k tu- 

 leňům, majíc s oněmi podobu čelistí, s těmito však zuby a ploutevní nohy společné. 

 Ostatně nebylo toto zvíře pouze na Ameriku obmezeno, nýbrž zbytky jeho vyskytují se 

 také na Maltě, u Bordeaux, u Lince a Mosskirchu. 



Znamenitý jest počet ssavců, kteří v době Iřetihorní a diluviální na pevné zemi 

 obývali, počítá se jich totiž asi 600 vyhynulých druhů, kterýž počet jest ale vlastně 

 bezpochyby větší, poněvadž kosti těchto zvířat nejvíce jen pocházejí z Evropy, an ostatní 

 díly země v tom ohledu posud málo proskoumáiiy jsou. Nesmíme však mysliti, že tito 

 ssavci všickni najednou žili, nýbrž jako s útvary po sobě následujícími rozličné zvířeny 

 se střídaly, tak následovalo také za třelihorních dob několik ssavčích zvířen po sobě. 



Gervais rozeznává podle zbytků vyhynulých ssavců ve Francii nalezených šest 

 ssavčích zvířen. 



První, nejhlubším li^elihornim vrstvám, bezpochyby současným s nummulitovým vá- 

 pencem náležející, obsahuje rody Curyphodon a Poloeonictis, onen k býložravým, tento 

 k masožravým patřící. 



Druhá vlastni eocenová doba (zpodni třetihorni útvar) obsahuje především Lophi- 

 odonly a jiné tlustokožuaté ssavce, jako Uijracolherium, Dichobune, Helerohyus, Pro- 

 paloBotherium, Anchilopus a j., pak některé masožravé a jednu opici Macacus eocenus. 



Třetí zvířena, náležející svrchním vrstvám cocenovým, jest vyznačena rodem Pa- 

 laotherium; pak žili tehdy z tlustokožnatých Lophioderium, Tapirulus, Anchilherium, 

 Chwropotamus, Hyopotamus, Adopis a j., pak Anoplolheridy. Jlasožravci byli zastou- 

 peni rody Hyoetiodon, Cynodon a j., hlodavci veverkami a rody Ptesiarctomys, The- 

 ridomys a j., taktéž žili někteří vaknatí. Velkých tlustokožnatých a pravých pře- 

 živavců však ještě nebylo. 



čtvrtá zvířena nalézá se v středních čili miocenových třetihorních vrstvách, a 

 sice ve spodním jejich oddílu zvláště rod Anthrocolherium a mimo něj jiní tlustokož- 

 natí, jako Palceochwrus, Hyopolamus, Cainothtrium a. j., z masožravých, tehdy hojněj- 

 ších nežli dříve, zvláště Hyamodon, Plesiugales, Soricictes a j. Ponejprve se zde vysky- 

 tují nosorožci a tapírové, vaknatí také nechybí, rod Palaeolhcrium však již úplně vyhynul. 



Ve vlastních vrstvách miocenových, ku kterýmž náležejí hnědouhelné vrstvy Uher, 

 Rakous, Moravy a Cech a ve Francii vrstvy u Sansanu, objevují se zvláště masožravci, 

 z nichž mnozí posud žiji, pak Mastodonti, nosorožci, tapírové, Dinotheriumf Anchi- 

 lherium, Macrolherium, Choeromorus, PaltBomeryx a j. 



