— 70 — 



stopa nalezena, nýbrž teprva v nejposlednější predhistoricke' době, za řas diluvia, vysky- 

 tují se některé afi nedokonalé zbytky ílověn, tedy v době zajisté o statisíce let pozdější. 



V středních Cíli miocenových vrstvách třetihorních obývali v Evropě ještě jiné 

 druhy opic, z nichžto jeden, Pilhecvs antiquus, jest poznán dle zpodní čelisti v slínech 

 u Sansanu ve Francii nalezené, druhý pak, Mesopitherus penlhelictis, dle zbytků 

 v Řecku nalezených. Nejpamátnější jsou však zbytky velké k člověku podobné opice, 

 u Saint Gaudens blíž Pyrenejských hor nalezené. Opice tato, Dryopilhectts Fontani, byla 

 větší nežli šimpanz a náležela jako tenio k tlupě Oranar-Utangil, Gurill a Gibbonn, od 

 nichž se však svými zuby a kratším obličejem rozeznav á. 



Mnohokopylnatí tUistokožnatí ssavci byli i tehdy nej četnější. Některé druhy náležejí 

 k druhům již v eocenových vrstvách se vyskytujícím, avšak jiné rody připojily se k nim. 

 Jmenovitě objevili se ponejprve nosoroici (Rhinoceros) a několik slonů z rodu Mastodon. 

 S nimi zároveií pásli se v iiustých lesích hnědoidielnýcii lapírové, vepřové a k nim pří- 

 buzné druhy z rodu Anthrocotherium a mnoho jiných zvířat z tohoto řádu. Taktéž 

 objevuje se rod Hippoíherimn co předchůdce nynějších koní, který dle zubů na koně 

 upomíná, na junhou ale mimo větší kopyto dvěma spárky vyznamenán byl, jako pře- 

 živavci. Jeleni, co zastupitelé pravých přeživavcťi, vyskytují se zdo ponejprve. 



Nejpamátnější zvíře té doby jest však Dinotlierium gigantenm, kteréž od skou- 

 matelů dle podoby svých dolů ohnutých zpodních čelisli, dvfnia ohromnými tesáky ozbro- 

 jených, k velrybovitým sirénám připočítáváno bývá , dle zbytků okončin však, u Abts- 

 dorfu ve třetihorních vrstvách východních Cech nalezených, k slonovitým ssavcům při- 

 počísti se musí CViz Živu 1 . — ). Hlava tohoto zvířete jest 3 '/j stopy dlouhá a 2 stopy 

 široká, celá délka dospělého zvířete obnášela nejméně 18 — 20 stop. 



Kosti nosní ukazují na to, že zvíře bylo opatřeno mohutným rypákem, v každé 

 čelisti jest po pěti stoličkách, v zpodní pak čeli.sti dolů zahnuté dva tesáky. Zbytky 

 toho ohromného zvířete, kteréž v bahnech u ústí velkvch řek rostlinami se živilo, vy- 

 skytují se po celé Evropě, zvláště u Rýnu (Eppelsheim) a Vídně, ve Svýcařích, Francii, 

 Řecku, taktéž ve východní Indii a Novém HoUandu. 



V jihovýchodní Evropě v Řecku žil v těch dobách, což jest nejdivnější, také 

 ohromný lenochod, Macrotherium penthelicum, velikosti největšího slona, kdežto nyní 

 lenochodi pouze na jižní Ameriku jsou obmezeni. 



S rozmnožováním býložravých ssavců zvětšil se také počet masožravých. Jmeno- 

 vitě se vyskytují hojně Hyaenodonti a Amphycioni, krvežízniví vrahové tehdejších oby- 

 vatelů lesních. Někteří z nich převyšovali medvědy svou velikostí, dle podoby své 

 stáli však uprosti-ed mezi nimi a psy. Čeled koček objevila se také ponejprve, avšak 

 jen v menších druzích, taktéž příbuzný k nim rod Machairodus, vyznamenaný velikými 

 ostrohranými tesáky. 



Největšího vyviiuilí dosáhli však dravci teprva v době dilumáhú. 



Zvláště medvědi, mezi nimiž medvěd jeskynní (Ursus spelaeus) velikostí a silou 

 se vyznamenával, žili tehdy v tak velkém počtu, že kos ti jejich k nejrozšířenějším zbyt- 

 kům pravěkého ssavectva náležejí. Naleziště těch kostí jsou jmenovitě jeskyně, jako 

 v Moravě Býčí skála, jeskyně slovenské, německé, francouzské a anglické. Medvěd je- 



