— 74 - 



ZvIáílP jiaroliy, iialéziijí sp v naplaveniiiiich italskýcli, švýcarských a německých. Nyní 

 žije jen v scvcnii Rusi a v Sibiři. Uproslied mezi jelenem a losem stál vyhynulý jelen 

 irský {Cervus megaceros), jehož kosti a parohy nejcastěji v Irsku se nalézají, kterýž 

 ale po celé skoro Evropě a sice ješté v historických dobách rozšířen byl. Schclch 

 v Nibclungách jest dle mínřní některých tento irský jelen. Výška jeho obnášela až 

 ke konci parohň 11 stop, byl tedy dvakráte vyšší nežli nynější jelen, parohy byly 6 

 stop dlouhé a konce jejich 10 — 12 stop od sebe vzdáleny. Podoba parohii toho 

 jelena souhlasí v celku s podobou pandn'i losových, lebka však má tentýž tvar jako 

 a nynějšího jelena. 



Konečně zmíniti se sluší, že na některých místech jižní Evropy také zbytky vel- 

 blovdů ba i iiraf, nyní jenom v Africe se nalézajících, odkryty byly. 



Zvířena Evropy měla tedy, zvláště co do ssavců, úplně jiný, od nynějšího docela 

 rozdílný ráz. V bahnitých lesích, kde se za dne nosorožci a mamutové pásli, slídily 

 v noci hyeny po kořisti a lev plašil svým řvaním plachou zvěř ze spaní. Stáda srnu, 

 sobů a jelenů probíhala se po nivách, a medvěd a vlk vydírali z nich krvavou daň, jen 

 zubr a tur vzdorovali nepochybně vítězně těmto škůdcům. — 



Ohlídnuvše se po zvířectvu v dobách předlidských v Evropě , obraťme se nyní 

 ješté k jiným dílům světa. Nejlépe jest v tom ohledu proskoumána severní Amerika, 

 kdežto zvláště v novější době znamenitá horlivost v skoumáni zkamenělých zbytků ži- 

 vočišstva se objevuje. Ze starších zvířat uvedli jsme již tuleíiovité zvíře Zeuglodon, 

 nalezené v Alabamě. .liné ještě památnější naleziště vyhynulých ssavců jest tak zvaná 

 zlá země, „mauvaises lerres" v Nebrascc. Památné jest, že již v třetihorních duhách 

 ráz zvířeny americké byl zcela jiný nežli nyní, ačkoliv některé rody Americe i 

 Evropě společné jsou. 



Ve starších třetihorních vrstvách evropských poznali jsme mezi nejhojnějšími 

 zbytky rod Palaeotherium. Také v Nebrasce byl jeden druh v starších třetihorních 

 vrstvách odkryt, totiž Palaeotherium giganteum, dosahující velikosti koně a tedy dva- 

 kráte větší nežli druh evropský, P. magnum. Ještě větší bylo zvíře Titanotherium, 

 k předešlému příbuzné ; čelist jeho má 5 stop délky, kostra 18 stop délky a 9 stop výšky. 



Jiný rod této čeledi, Anchitherium (též v Evropě zastoupený), blížil se jedno-» 

 duchýin kopytem ke koním, kdežto rody Agriochoerus a Oreodon z čeledi Anoplothe- 

 ridů k přeživavcůra přecházejí. S těmito zvířaty byly pak nalezeny dva druhy noso- 

 rožců, z nichž jeden má jen třeli díl délky indického, pak rod Archceotherium, dle 

 zubů svých jak býložravým, tak i masožravým příbuzné ; z vlastních dravců uvádí se 

 rod Machairodus, konečně několik druhů želv. Krátký tento výpočet obsahuje první 

 kořist od amerických učenců v jmenovaných starých vrstvách třetihorních učiněnou, 

 z čehož z jedné strany památná souhlasnost, avšak v druzích úplná rozdílnost ód evrop- 

 ské třetihorní zvířeny vysvítá. 



Také v novějších třetihorních vrstvách a v diluviu panují podobné poměry, ale jen 

 málokteré souhlasí s druhy evropskými. 



') Slovo Elch, Elen není patruě nic jiného nežil naše slovo jelen. 



