— 76 — 



Z drarých ssarců liyly nalezeny některé druhy psů a koček, z nichžto jeden 

 druh ke knguaru, druhý k jaguáru se přibližuje. Největší byl však druh Felis Smilodon, 

 ozbrojen břitkými ohromnými tesáky, dle nichž se souditi dá, že dravec len strašlivější 

 byl nežli sám tygr bengalský. 



Jako jižní Amerika měla také jiini Asie. oddělena od severní Asie u Evropy 

 nebctyí-nými horami, svou zvláštní zvířenu. 



Kosti u paty Himalájských lior nalezené patří z větší ěásli k druhínn posud v Indii 

 žijícím, vyskytují se ale také rody úplně vyhynulé, jako Mastodon a Sivalherium. 



Poslední toto zvíi-e upomíiiá na žirafu , má totiž nad očími jako tato ětyry rohy, 

 avšak hlava jeho bylii tak velká jako u slona. Dle toho dá se na obrovské rozměry 

 lolioto zvířete souditi. 



Pevnina Australská, vyznamenána podnes podivnými tvory z řádu vaknatých, měla 

 ve své zvířeně již v dobách diluviálních tentýž ráz. Mezi vaknatými ssavci jsou maso-^ 

 žraví a l)ýložra>í. K prvním náleží rod Dasyurus a Thylacinus. Oba rody vyskytují 

 se již v dobách diluviálních , avšak v druzích nuiohom větších nežli nyní. Druhy tyto 

 zastupují v Austrálii evropské hyeny a medvědy. 



Z býložravých jsou nejznamenilější klokani. Také z těchto žili někteří druhové 

 v dobách diluviálních , kteříž však svou velikostí i nynější největší dndi (Halmaturus 

 gigas) převyšovali. 



„,. , Mimo tyto \'yskytují se druhy úplně vyhynulé, jako Nololherium a Diprolodon, 

 z nichžto poslední (D. australis) dlu velikosti nosorožci se rovná, dle ústrojnosti však 

 na rod Phasculomys upominá. Zvíře to posud v Austrálii žijící má délku jen 2 stop a 

 žije v děrách podzemních. — 



Tím jsme ukončili krátký přehled předchůdcův našeho ssavectva na zemi, a pokro- 

 čili jsme od starých útvarft až k nynějším, od dávné zvíi'eny až k dnešní, jejímž stře- 

 dem jest člověk. 



ÍW.M Důležitá otázka jest, kdy í-lověk stvořen byl? Že doba stvoření jeho padá do 

 nejmladších dob země, jest všemi posavadními skušenostmi úplně stvrzeno. V třetihor- 

 ních vrstvách nenalézá se ještě ani stopy člověčích kostí, v dobách diluviálních jsou ale 

 kosti lidské dosti hojné. Doba diluviální splývá však tak zponenáhla s dobou nynější, že 

 není možno, mezi oběma určitou mez nalezli, .fednotlivé druhy sáhají ze starého diluvia 

 až do dob historických, kdežto jiné velmi záhy hynou. 



Kosti lidské, pocházející z dob předhistorických . objevují se zvláště v jeskyních, 

 pomíchané s kostmi ssavců vyhynulých, jako medvědii, hyen, lvů, slonů, nosorožců a 

 jiných. Takové jeskyně jsou nejenom v střední Evropě, v jižní Francii a Anglii, nýbrž 

 i v severní a jižní Americe, kde skoumatelé zároveň s rodem Megalony.x a jinými sou- 

 časnými rody též lidské kosti nalezli. 



Zároveň s lidskými kostmi vyskytují se v takových místnostech a v naplaveninách 

 mezi kostmi slonů a nosorožců také zbytky prvopočátečního průmyslu lidského, střepy 

 z nádob hliněných, ba i celé nádoby, kamenné mlaty, dláta a podobné věci. 



Že lidé ve Francii žili, když ještě ze sopek Auvergneských láva se vylévala, do- 

 svědčují kosti lidské, nalezené zároveň s kostmi slonů, jelenů a skotů pod starou lávou 

 na vyhaslé sopce u Denise blíže Puy a Velay. Sopky střední Francie vyhasly již pra- 



