— 77 — 



(láMio |ii'i'<l hísturickýini (luhaiiii, ba iiiiijí siiíkI stáři jako iiaiu čuské čedičové hury, které 

 také jak su zdá poíáikciii (liliiviáliiicli dol) /, iilruli /.ciiit' vystoupily. 



Jiik (laicko ta doba od naši duby jest vzdálena, ukazuje niohútiiost útvaru nezřídka 

 nad kostmi lidskými usazuných. A);assiz popsal čelist lidskou nalezenou v koralovéni 

 YápcMci Floridy, kicrý/.lo puloslrov z kmeni) korálovýcli se skládá a vyzdvižením korá- 

 lovélio litesu z moi*e povstal. 1'ulostrov ten zvětšuje a vyzdvihuje se neustále, a déje-li 

 se to nyní i dvojnás(d) volněji nežli dříve, pocházela by dle Agassize pohřbená čelist 

 přece z doby 135,000 let před naším letopočtem vzdáleně. ; 



Co ze všeho toho s jistotou zavírali míížeme, jest, že nynější pořádek věcí v pří- 

 rodě již pradávno trvá a že doby počítá , o jejichžto délce ani ponětí nemáme. Druhy 

 zvířat a rostlin, které posud žijí, vyskytují se skamenělé ve vrstvách dávno přede všemi 

 historickými upomínkami usazených. Z druhé strany zase vyhynuli v historických dobách 

 mnozí tvorové, a tím právě jest ostrá hranice mezy bývalým a nynějším světem přeru- 

 šena. Co se týká stvoření člověka, nezní tedy otázka : zdali človčk současně s někte- 

 rými vyhynulými tvory žil , neb o tom nemfiže podle nynější skušenoslí žádné pochyb- 

 nosti byli; nýbrž otázka jest ta: s kterými druiiy vyhymdými žil současně člověk? 



Dle toho, co nyní víme, dá se souditi, že člověk u nás v Evropě žil současně se 

 slony, nosorožci a vyhynulými druhy hyen, medvědu a jelenů, tedy současně s tvory, 

 o nichž v žádném dějepisu zpráva se nenalézá, kteréž však předce tak hodnověrné svě- 

 dectví o stáří lidského pokolení dávají, jako nejbezpečnější rukopisy a v kamenu vy- 

 tesané obrazy. 



Blecha. 



Sepsal Karel Starý. 



Byli jste v divadelním představeni Goethova Fausta ? Byli ! Nuže tedy jste zajisté 

 po luipnutém sledování rozvinujícího se litvoru důmyslné této básně nemálo se pozasta- 

 vili, když iMetisto ve spolku spitých dobrodruhů s líčeným humorem, arcif hlasem trochu 

 chraplavým, vtipnou improvisujc píseň: ^Byl jednou jeden král, a ten měl velkou blechu ; 

 S ni laškoval a hrál a měl ji pro útěchu!" Kýho výra I Podivná to choutka, chovati 

 si blechu pro útěchu! Ten Mefistův král musil důkladně zanevříti na pokolení lidské, 

 že svou lásku z člověčenstva přenesl na pokušitele a trýznitele jeho ; či snad měl zvláštní 

 zášf proti pijavicini a sázení baněk, že si přebytek s\é vzácné krve dával pouštěli pá- 

 rátkem tělesného toho doktora veškerého pokolení lidského? Snad byl tento clilel blech 

 slovutný doktor Leuvcnhoek, jenžto několik pěkných exemplářů těchto skokana jen 

 z pouhé zábavy na svém vlastním žaludku v teplé bavlně odchoval ! 



Zdali by i nám podobná choutka lahodila, nechceme právě tvrdili, ač naprosto za- 

 příti nemůžeme, že se nám tenkráte líbilo, vydati se na kratičkou honbu alespoň na 

 jednoho representanta těchto bczkřidlých dvou okřídlenců. — Jak že? Bezkřídlých 

 okřídlenců? Ano, tak tonui jest. Nápaihiý to arcif protimluv, nicméně však předce 

 docela přirozený. Blecha je sama v sobě a ve svém činěni neobyčejný úkaz prírod- 

 nický, pravý to zvířecí Mefisto, a tedy nám nemůže býti divno, že i učeným přírodo- 

 zpytcúm nadělala nniohých nesnázi, nemyslíme však ze stanoviska praktické zkušenosti. 



