— H6 — 



Možno by bylo, že v Čechách žije též vělsí druh proudníků Sqnalius leu- 

 fisiis, který jesl našemu proudníkii velmi podoben, ale až na 10 — 12 palců vzrflstá. 



Známky, kterými se od proudníka obecného liší, jsou dle Heckla následující: 



Hlava krátká, o mnolio kratší než jest tělo vysoké. Bi-icli a hibet okrouhlý- 



Přední příkrovka zaber kolmo pod znakem položená. Ploutev hřbetní a i-itní jsou 



vysoké, ocasní jest krátká. H. 3/7. Ř. 3/8. 



Též udává pan Heckel, že by křivule břicha byla více >7puklá než hřbetní, ale 

 všecky ty znaky nestačí ku poznání toho druhu, a jistě ho nikdo neurčí, kdo nemá ku 

 porovnání dobře určené exempláře z jiných krajin. V řekách Německa, Francie, Belgie, 

 Uherska a Itálie náleží ku sprostým rybám, a proto by nebylo nemožno, že by též ve 

 Vltavě neb Labi žil. 



Rod Plioxinus. Agas. Rondel. Zuby požerákové jsou na každé straně po 

 dvou řadách, v první řadě 4 neb 5, v druhé vždy dva. Ústa jsou na konci a nemají 

 žádných fousků. Ploutev hřbetní a řitní jsou krátké a mají všechny články stejně měkké. 

 Ploutev hřbetní počíná za kolmou čárou, od ploutví prsních ku hřbetu taženou. Šupinky 

 jsou velmi outlé a sotva polovičně se kryjí. 



Střevíc čili Střelicka. Phoxlniis laevis Agas. Cjnprinus phoximis L. 

 Cyprinus aphya Dec. (Obr. 28.) 



H. 3/7. Ř. 3/7. B. 2/8. P. 1/15—16. O. 19. Šupin na délku 80—90, 

 na výšku 31—37. 



(Obr. 28.) 



Tato malinká rybička jest nejpestřeji ze všech našich ryb barvená: hřbet jest 

 hnědozelený s černým pruhem od hlavy až k ocasu se táhnoucím; strany jsou kovově 

 lesklé, zažloutle zelené. Ústa jsou růžová, vole červené, břich žlutý neb červený s čer- 

 nými neb modrými příčními páskami po stranách. 



Ploutve prsní a břišní jsou šedé s červenou skvrnou na počátku. Ploutev řitní jest 

 ozdobena šedými páskami, a na počátku ploutve ocasní bývá kulatá černá skvrna. 

 V čas třeni v dubnu a květnu bývají nejpestřeji barveny, a na hlavě nn'vají špičaté vý- 

 růstky rohové. Samci jsou v ten čas někdy celí černě umouněni, jako to u parou- 

 ství nalézáme. 



Střeličky žijí v potokách, kdež po tlupách 10—30 kusů v tůních se zdržují. Polekány 

 prchají do hlubiny, vracejí se však brzy a bez ostýchání se ženou po potravě do vody 

 hozené, třeba dosti nemotorně upravená, na niti přivázaná udice v ní vězela. Dají se 



