— 131 — 



strany na výchoil k lirtmici sibiřské vidinu; lota vžily leplejši se stávati , ve výcliodníin 

 strcdiiini Rusku jako v jižních Něincicli, v jilm východního Kuska jako v Itálii. Pii zinié 

 jest to právč naopak; v západní ('ásti zeniú panuje zimu našich hor jak nu pomon 

 Baltickém tak i v jihu, více na východ alo přichází tužší zima, která jest dosti stejná 

 jak v severu tak v jihu, v lednu klesne teplota na — 8" a dále k hranici sibiřské ještě 

 níže, kdež podél Tralu od severu na jih paiuije v lednu zima 12". Uvážíme-li nad to 

 i suchý vzduch jižního Kuska a inučálovitust západníhii, pak musíme uznati, že naše 

 stromy vydány jsou v této zemi všelijakým zkouškám, a že již z chování se druiiu na- 

 proti takovým vlivům poněkud možná uzavírati na jejich přirozenou povahu. 



Pro lepší pochopení rozšířenosti jednotlivých druhů musíme napřed upozornili na 

 lo, že vůbec jsou druhy podobným spiisobem v zemi rozpořádány jako u nás. Jako 

 v prosli-edních a severních Čechách převahu má stromoví listnaté, tak jest i v teplejším 

 jižním a středním Rusku ; jako u nás v horách panuje špendlící , které konečné jediné 

 všecku pfidn zaujímá, lak jest i v severním Rusku ; konečné pak nacházíme v arktickém 

 Rusku z části tytéž zakrnčlé břízy a vrby, jako na nejvyšších bařiiiácli Krkonošů a Šu- 

 mavy. Jenom pořádek, v jakém následují druiiy, jest jiný, a čáry, kterými bychom chtěli 

 naznačovati severní hranici druhů, z vetší části nemohou se táhnouti rovnoběžné se stupnémi 

 šířky napi-íč skrze zem, nýbrž šikmo od severozápadu k jihovýchodu, některé k jiho- 

 jihovýchodu , následujíce rostoucí na východ krutost zimy. Jsou však některé druhy, 

 jejichž rozšíření od severovýchodu k jihozápadu následuje teplotu letní; jsou to dridiy, 

 které n nás nerostou planě, ale zhusta se pěstují. Přikročíme k rozšířeností jedno- 

 tlivých druhů. 



Abics excelsa DC. (Pinus Abics L., Fiiius Picea Duroi), snu-k, die Fíchte. 



Tento strom jest v severní střední Evropě nejrozšířenější. Zdá se, že ještě dobře 

 snáší prostřední lednovou teplotu —8" až — 10", že však potřebuje červencovou teplotu 

 při nejmenším 8". Při tom žádá smrk půdu mírně vlhkou a vzduch ne příliš suchý. 

 Červencová teplota větší než 15" nesvědčí mu jíž, také zdá se, že k úplnému odpočinutí 

 své veg-elace žádá v zimě jistou studenost, pří nejmenším — i", a trvání zimy aspoň 

 tříměsíčné. Tím vysvětluje se jeho veliká rozšířenost. 



V západní Evropě jest smrk vzácný. V Angličanech nacházel se dříve a nyní jest 

 vyhlazen, nejspíše nebyl tam hojný, sic by jeho vyhlazení nebylo tak lehké bývalo; ve 

 Francii objevuje se jenom na vyšších horách, jmenovité na východě ve Vogesech ; v Py- 

 renejích jest velmi vzácný, v ostatních Španělích schází docela. Na jih obmezuje druh 

 tento pohoi-í Alpské, kdežto se hojně až do 5000' a výše nachází ; v Itálii schází docela, 

 jakož i na poloostrovu řeckém. V západních Němcích nalézá se též jenom na horách, 

 ve východních jest hojný; dosahuje odtud až do Karpalfl, v rovinácli až do Slezska. Ve 

 Skandinavsku jest velmi rozšířen, na západním pomoří však, v Norvežsku, ačkoliv tam 

 zima jest mírnější, dosahuje toliko k 67" (u Kunnen), nejspíše právě pro příliš chladné 

 léto; na pomoří východním, v Švédích, sáhá až k 68" a v ruském Laponsku až k 69" 

 u Enary, poněvadž lam léto jest teplejší. Při lom ukazuje na vysokém severu týž 

 zdlouhavý vzrůst a totéž pevnější dřevo jako u nás v horách. Octnuvše se se smrkem 

 na ruské zemi chceme jej zde pozorovati. Mnohý slyšel o nekonečných smrkových lesích 

 v Rusku a na Sibiři, a představuje si snad celou svatou Rus pokrytu pyšným stromem 



9* 



