— 133 — 



smolný, a tím jmóiicm se iiiflžc roziimí-li joniiiii smrk, Abies iiiiprnti tomu so nazývá 

 latinsky Jedle), iiěiii. <lic Taiiiiu. 



Tento strom chová se ducelii jínuk nežli smrk, ncjrozšiřcnCjSí jest v západní Evropé, 

 také na jlliu v horách se vyskytuje, na severu a východě schází. Přihlédfiěme blíže 

 k této rozíířenosli. V Ancllčanoch není žádných jedlí, nejspíše jsou tam vyhubeny; já 

 však, jako o smrku, pochybuji že lam kdy panovala jedle, sic by jjí-ecc po ní byla nějaká 

 stopa zflstala, kdežto všecky ostatní druhy středoevropských stromíi v Angličanech 

 z části v nejkrásnějších exemplářích se vyskytují, jakých vůbec stává, znamení to, jak 

 šetrně se lam zachází se stromy. Ve Francii nachází se jedle na všech horách, i na 

 nejjižnějších, Sevennech, bu(f o sobě lesy tvoříc, bud pomíchána s bukem, ve vyšších, 

 studenějších krajinách. Rovněž tak v Pyroncjích, na horách korsických a na Apenninech 

 toskánských a neapolských. V těchto posledních nacházejí se čisté lesy jedlové v nej- 

 krásnějších kmenech 120—150 střevíců šířky. Také na horách Řeckého poloostrova 

 nalézá se jedle ve vyšších krajinách větším dílem nepomíšena ; na poloostrově Athosském, 

 v nejlahodnější části ftecka, vyskytuje se však dle Gricsebacha již také níže, v krajině, 

 kde hlavní část lesa tvoří jedlé kaštany a kde se nalézají vždyzelené duby. Viděti z toho, 

 že strom ten nepovrhuje ani vyšší teplo letní, poskylujc-li mn ho jen vlhké podnebí pří- 

 mořské, a že se neváže pouze na chladné výšiny. V Němcích je v celku jedle vzácnější, 

 již v Alpách vyskytuje se nejvíce jen jednotlivě v lesích smrkových, rovněž tak i v ostat- 

 ním Německu a v zemích Karpatských. V západních Němcích, ve Vogesech, ještě zčásti 

 panuje, také prý v Černém lese zde onde tvoří nepomíšcné hvozdy ; na východ stává se 

 vždy vzácnější, do severo-německé roviny však nesáhá, aniž se nalézá v Skandinavsku. 

 V Ruších jest nad míru vzácná a nalézá se jenom v západní části, v starém království 

 Polském okolo Varšavy, v jižní Litvě v pralesích Biaíowiežských, pověstných zubrem tam 

 hájeným, kteréžto skládají se větším dílem z dubů a buku, u Grodna, v západním Po- 

 dolsku a konečně na Kavkazu, tam ale ve zvláštní odrůdě. 



Tato rozšířenost ukazuje opak rozšířenosti smrku. Kdež tento jest hojný v Němcích 

 východních, vzácný ve Francouzích, jest to při jedli právě obráceně, a rovněž tak schází 

 smrk jižnímu Německu a v Skandinavsku jest hojný, jedle naproti tomu zajímá hory na 

 jihu, a na severu schází; ve vlastním Rusku, kde obor smrku tvoří znamenitý trojhran, 

 jehož základnice jest západní pomezí země, špička pak v gubernii Kazaňské se nalézá, 

 schází rovněž jedle, daříc se toliko na nejkrajnějším západě pod ochranou velikých lesů. 

 Z tohoto oboru jedle dají se opět závěrky činiti na podnebí české, porovnáme-li s ním 

 rozšířenost stromu toho u nás. V pomezních horách země nacházíme jedli větším dílem 

 vtroušenou. 1 na horách nepříliš vysokých, jejichž vrchole nemohou porůsti lesem pro 

 panující větry, ustupují jedle vždy od vrchního kraje lesa, tvoříce leprva doleji v hustším 

 smrkoví zároveň s buky jakýsi pás. 



Rovněž tak zdá se, že se vyhýbají dolejším pokrajím lesů u pat hor, kde pozdní 

 mrazy a jiné změny povětrnosti větším dílem stejně záhubně působí jako na vysokých 

 vrcholech. Táhne se ledy jedlový pás ol)yčejně v prostřední třetině vrchů podél pohoří, 

 na důkaz, že uvnitř oněch lesů horních panuje podnebí mírné, bez oněch příkrých pře- 

 chodů od tepla k studenu a naopak, které mladým jedlím tak záhuhné jsou a rozšii'ovati 

 se jim nedopouštějí. V západní části středních Čech, na Zbirovsku a Křivoklátě jsou 



