— 135 — 



skéiii, aii přodní- již předpokládá u nás siiirk, v joliož ochrání- prospívá, zadriihi- pak 

 žádá hlubší [irsl, jíž slríině prDSlřcdníuli Čech nemají. Jmenovití; nesvědčil liy jí tvrdý 

 vápený kámen, nebof jakk(di v Pyrenejíth a Tatrácli též rosle na vápně, jest to snadno 

 rozdroliilidiu; uipno laslunivé. I zde by snad, jako pii smrku, dobře posloužil nřjaký 

 ruský druh, který, kdyby se proii našla dosti Iduboka píida. d(d)ře by snesl podnebí 

 středních Cech, a skutečné sláva lakového druhu — jest to sibiřská jedle /16íeí sibirica 

 Lcilebour, Piuns Pirhta Fischer. Tento druh má podídmi! šišky a Spendlirí jako náš, 

 ale loto poslední nestojí ve dvou nýbrž ve více i-adácli a jest vzhůru zakrouceno, asi 

 jako na stopkách plodových naši jedle ; tvar pak větví podobá se smrkovému. Domovem 

 jesl v jižní Sibiři a v Kamíatce, na západ sáliá až do srubernií Periiiské, Vjatecké a Vo- 

 lotfdské, ledy ještě do prostřed oboru našeho smrku pod CO" šířky, odtud pak na jiho- 

 východ jde až ku prostřední Volze, tak že od východu k západu tvoří podobný Irojhran, 

 jako smrk od západu k východu. Nebojí se ledy, jak se zdá, ani silné zimy ani suchého 

 horka, jakož dokazuje domuvání její v Sibiři, a dle exempláře, nalézajícího se v zahradě 

 zahradnické jednoty Pražské, svědčí jí Pražské podnebí jak náleží dobře, jakkoli se na 

 štéslí ncmíiže honosili tak vysokými stupněmi zimy jako východní Rusko. Zkušenost 

 ukazuje, že východní stromy a keio dobře zvykají našemu podnebí, snadno se spokojíce 

 menším sUipnětn zimy. Obzvláštní výhoda jesl při níuh jejich r.ecilclnost pozdních mrazů, 

 jimž málo kleré z našich domácích odolají, mnohem pak méně lakové, které přesídleny 

 jsou z krajin mírnějšího podnebí. 



Borovice, Pinus siheslris L., die Kicfer. 



Bylo-li málo co pověděli o jedli v říši Ruské, lim více dá se í'íci o borovici v Ruších. 

 Jef tairi tak rozšířena, že plocha Ruské říše borovicemi porosila obnáší více než dva- 

 cetkrát tolik co všecky borové lesy celé ostatní Evropy, tak že borovice jeví se co strom 

 východu. Se smrkem a jedli má borovice v ohledu rozšířenosti své to společné, že po- 

 žaduje asi li'íměsíční zimu k odpočinutí; neboť vyskytuje se sice laké ve Spanělích, 

 v italii a na Heckéni poloostrově, ale ve všech těchto teplých zemích jenom v horách, 

 i v samém Francouzsku miluje stráně vrchů, kde z části (jiiko v Auvcrgni) v hojnosti 

 rosle ; laké na Alpách se vyskytuje. Nechci zde unavovati čtenáře udáváním výšek, od 

 kterých až ku kterým se ve všech těchto zemích nalézá, víibec jsou to krajiny lakové, kde 

 panuje asi zima naší podobná, ledy v jižních Spanělích mezi 6000 — 8000', v jiných ho- 

 rách níže a 1. d. V západní Evropě vyskytuje se ještě ve Skotsku , vůbec ale nemůže 

 se říci, že v západní a jižiu' Evropě jest právě hojná, třeba i zde onde tvořila lesy; ba 

 i v západních a středních Němcích jen nnsly nacházíme větší borové lesy, dílem proto, 

 poněvadž nižší krajiny nejsou luze požehnány oním šlechetným pískem, v němž borovice 

 jesl jediný strom, a krásné stromoví listnaté v nich ještě bujně se daří. Do hor ale 

 borovice v Němcích neřáda zachází, ze západní pak části severních rovin ji nad to vy- 

 lučuje půda ještě příliš vlhká, lak že vůbec ve vlastních Němcích nemnoho půdy nachází. 

 Na východ, ve státu Pruském stává se borovice čím dál lim hojnější; v říši Rakouské 

 nevystupuje v tak velikých spoustách za příčinou hornatosti země, nicméně ve mnohých 

 krajinách českých pokrývá veliké kusy země. Halická rovina, lak jako pruská, bohatá 

 jest na borové lesy. (Rovina halická musí se v ohlodu rostlinného zeměpisu počítati 

 k Rusku, alespoň k Polsku a Podolí, pročež ji budoucně nebudeme zvlášf uváděli). V Wiřích 

 není borovice hojná, poněvadž rovina lamější jest větSím dílem stromů prostá step. 



