- 137 — 



vlhkost břidličnalíS a svorovili! půdy. Všecky lyto pomčry hodí se lépe smrku, který 

 také v našich horských lesích panuje ; jenom na jižních stráních, kde pravé smrk v niž- 

 ších krajinách již ne tak dobře prospívá, a kde také ve v^šiSích horách rád připouští 

 siinějilí pHunšení jedlí a buků, nacházíme v předhořich zde onde borovici v statném 

 zrostu. V celku tedy vyhledává si u nás borovice krajiny více na výsluni a na suchu 

 ležící, kdežto vzduch a piida vlhfí ji zapuzují. Že se borovice váže na výsluní, ukazo- 

 valo by také, i kdyby nás o tom každodenné nepoučovala zkušenost při vzdělávání lesů 

 oabývnná a veliká rozšířenost její v Ruších, její chování se v západní Evropě. Vyhýbajíc 

 se tam mlhavým severním rovinám zdržuje se v chladnějších krajinách jižních , mnohem 

 sušších a výslunnějších hor, i pouťSuje nás tím, že ne rovina co taková ji vábí, aniž hor- 

 slvo co takové ji zapuzuje, nýbrž že právě východoněmecké a ruské roviny vyplňují 

 ostatní výminky jejího zdaru, poskytujíce jí sucho a výsluní, a že zase sti^edoněmeckým 

 a feským horám výminky tyto scházejí. 



V nejteplejší íásti středních Čech borovice také ještě roste, kde nalézá půdu kře- 

 roelovou a písčitou, jako zde onde v údolí Labském, pak v údolí Vltavském na křemenci 

 a buližníku; avšak není tam příliš hojná, poněvadž tam vůbec není tolik lesů a ty nej- 

 více z listnatých stromů se skládají. Některá půda středočeského silurského útvaru, 

 jako vápno, břidlice a zelenokámen, nezdá se jí svědčili. 



Nemohu se rozloučiti s tímto předmětem, abych 'se nezmínil o nepravidelném se 

 vyskytování borovice, které se vyvraceti zdá sadu před tím vyřknutou, že strom tento 

 vyhledává si suchou půdu a polohu na výsluní. Míním rozptýlené se objevování borovice 

 v močálech. V bařinácii šumavských ve výšce 2100 — 2300', v bahnech Kladského po- 

 hoří, též v Laponsku nacházejí se borovice, které však v rozličném ohledu liší se od 

 obyčejného spůsobu. V Laponsku byly za časů Linnéových kmeny tako^njehlo stromů 

 velmi hledány, jejich pevné a velmi pružné dřevo sloužilo Loparům k zhotovování luků. 

 Dřevo Českých, v močálech vyrostlých borovic neznám, při těch však, které jsem v Šu- 

 mavě příležitost měl pozorovati, shledal jsem, že jsou mnohem smolnější nežli obyčejné, 

 a že pryskyřice jejich má tutéž aromatickou, na růžový olej připomínající vůni, jako u 

 kleče, mezi kterouž lyto bahcnní borovice rostou, a od kteréž, málo kdy stromy tvoříce, 

 než většífn dílem jen kosodřevinu, rozeznávají se toliko světlejším špendlícím, které u 

 kleče jest tmavě modrozelené. Také v Černém lese nacházejí se dle svědectví Dollova 

 kosodřevnalé borovice spolu s pravou klečí. 



Velmi se podobá, že půda močálovitá, na které se borovice zdánlivě proti vší při- 

 rozenosti své vyskytuje, má nějakou vlastnost s vlhkostí ji smiřující. Pokud já sám po- 

 zorovati mohl, jest zpodck té půdy křemenatý, svršek čistá slatina. Vyskytování se 

 borovice v takových polohách jeví se patrně co nepravidelné , anaf tu nejvíce zakrsává 

 a dřevo její ve fysikálnim ohledu od obyčejného dříví borového se uchyluje. 



Přišli jsme teJ ke druhu borovice, o kterémž jsme se již svrchu zmínili a jejíž 

 pravý živel jest půda slatinatá. Jest to kleč, Pinus Pumilio Haenke, die Krunmiholz- 

 kicfer. Omylem ji vždy ještě pokládají mnozí za odrůdu borovice obecné, ale lomu není 

 tak. Mimo tmavější chvoj patrně rozeznává se kleč od borovice ještě větvemi v oblouku 

 nahoru ohnutými, obzvláště pak lesklými, tmavohnědými šupinami šišek, které při boro- 

 vici obecné jsou svčtiohnědé a drsnaté, přibližujíc se ve všech svých vlastnostech k bo- 

 rovici černé, která v Čechách obyčejně se nazývá Pinvs aitslriaca. 



