— 138 — 



Kleč jest pravá slalinná rostlina ; méiič můžeme ji nazývati rostlinou alpskou, jak- 

 koliv se uejliojněji nalézá ve vysokých horách střední Evropy od 3000' a 4000' až 

 k 5000' na severnějšřch, a pi^es 6000' na jižnfijších híebenecli. Na vysokých horách 

 objevuje se v těchto mlhavých oborech, které jí poskytují tutéž vlhkost půdy a vzduchu, 

 a tutéž mírnou teplotu, jaké nachází v bařinách u pat hor. Že ale tyto jsou pravý její 

 domov, důkazem toho jest ta okolnost, že jenom v těchto nízkých polohách mezi 1200' 

 a 2500' stává se opravdovým stromem, zvaným Pinus uliginosa Neumann. Co lakový 

 strom nacházíme ji v horách Krkonošských, Kladských a Krušných, přede vším ale v již- 

 ních Cechách, okolo Jindřichova Hradce (u Stráže) a Třeboně, pak v dolejší části Šumavy, 

 kdežto známa jest pod německým jménem Sumpfferche. Viděl jsem u Leonorenhainu na 

 5 sáhů \7s0ke stromy toho druhu, které barvou kůry a chvoje velice připomínají černou 

 borovici, jenom že nemají pyramidální její vzrůst, nýbrž krásnou korunu sosny, kdež 

 všecky větve a ratolesti, jako při zákrscích, obloukovitě do výšky se pnou. Poněvadž 

 nemohu se k lomu odhodlati, abych statné stromy nižších bařin (iiacházejíť se také 

 v Tyrolech a na oupatí Černého lesa v podobných polohách) pokládal za odrůdu, zakr- 

 salou pak kleč vysokých hor za hlavní druh , nýbrž se domnívám, že věc naopak se má, 

 vidí se mi zahodno, druh tento považovati přede vším za rostlinu slatinovou a jen pro- 

 středně za rostlinu alpskou. Že Pinus nliginosa a Pinus Pumilio náležejí k témuž 

 druhu, toho nejlepší důkaz jsou tisíceré přechody v zrůstu i v podobě šišek. (Barva 

 šišek, spůsob rozvětvení, dříví, pryskyřice a kůra jsou pi'i obou docela stejné.) Na 

 horách vápenných , jako v Tatrách , v Krajině , v Salcburku a v bavorských vápenných 

 Alpách roste na sušších stráních jistý spůsob kleče, jejž mnozí botanikové považují za 

 zvláštní druh, Pinus Mughits Scopoli. Posavad neměl jsem pilležilosli jej místněji ohle- 

 dati. Ani jedna ani druhá tato kleč nepřichází v Rusku nikdež, ani v Laponsku, což 

 další podává důkaz, že severní podnebí ukazují zcela jiné poměry nežli naše hory, jakož 

 viděli jsme už při borovici, která na severu blíží se k hranici stromové, kdežto u 

 nás nemiluje hory. 



Také v západní Ewopě nenalézají se tyto druhy kleče; jenom v střední Evropě, 

 v Harcu, v Krkonoších, v Šumavě, v Rudohoří, v Alpách a na Jure, na východ v Karpatech, 

 na západ ve Vogesech (udávám zde rozšířenost obou druhů, P. Pnmilio a P. Mughtts, 

 společně, poněvadž nejsou ještě všudy odděleny a ve mnohých horách, n. př. v bavor- 

 ských, oba druhy společně se vyskytují). V západní Evropě a na Řeckém poloostrově 

 objevuje se ve vysokých horách jiný strom, Pinus uncinaía Rammond, na vysokých 

 horách Itálie, ano již i v poledním Charvalsku, nacházíme ve vyšších oborech sem a tam 

 černou borovici jakožto kleč. Vidíme z této rozšířenosti zákrsků , že Čechy , kdežto 

 se na přiměřených místech v hojnosti nalézají, dle podnebí v celku úplně ještě ke střední 

 Evropě náležejí, jak nám už di-ivc ukázalo všeobecné se chování jedle. 



Musím se zde zmíniti o zeměpisním rozšíření některých dvoušpendličích borovic, 

 o jejicliž uvedení staly se již u nás pokusy. Jsou to tak zvané černé sosny. Většina 

 druhů sem náležitých bytuje na pomoří a na horách jihoevropských , toliko jediný, 

 černá sosna rakouská, Pinus nigricans Host., objevuje se také [před Alpami, v Ra- 

 kousích , v hořejších a jižních Uhřích , lišíc se od naší borovice , která v zemích, 

 kde černá sosna roste , obyčejně bílou sosnou se nazývá , místností jakou miluje, 

 totiž půdou ba i skálou vápennou. Není to žádný zvláštní druh, nýbrž jen odrůda 



