— 140 — 



bytující v Ruších buď docela se nevyskytují, jako kleC, anebo jen v nejkrajnějším západě, 

 jako jedle, anebo jen v západní a prostřední óásli (nikoli v Sibiři), jako smrk. Jenom 

 borovici shledáváme rozšířenu po celé Rusi a Sibiři, ale právě la není ani v našich 

 horách, ani v Alpách pi-íiiš hojná. Jediná limba rozšířena jest i v Alpách i v nejstude- 

 nější části Sibiře. Vykládati to jest těžko, protěž nechci zdržovati čtenáře thcorienii. Zdá 

 se mi, že strom sibiřský bude asi jiný druh, jak dokázáno již dávno o modřínu sibiiském. 

 Modřín, Larix enropaea Dee, Pimis Larix L., dic Lárche, ukazuje v Evropě podobnou 

 rozšířenost jako limba. Nacházíť se jako tato v Alpách, obzvláště ale v kantonu Grison- 

 ském, často nad hranicí smrku, pak i v Karpatech, a jak se zdá i v moravsko-slezském 

 Jeseníku planě rostoucí. V Pyrenejích, kde limba jest vzácná, jest i modřín velmi 

 vzácný. V celé nižší části střední Evropy schází modřín, alo v Litvě se nalézá, ačkoliv 

 není náležitě vyšetřeno, zdali tam skutečně planě roste. Vyskytují se pak, právě jak 

 jsme viděli při limbě, modříny také v severním Rusku a v Sibiři, alo ukázalo se, že to 

 není týž druh jako v Alpách, a že sám se ještě rozstupuje ve dva druhy. 



Jeden z nich Larix xibirira Ledehotir^ Pinus Ledeboiirii Endlicher, roste v Uralu, 

 v Altai, na horách Baikalských a v evropském Rusku okolo Orenburka a Vjatky, pak 

 v celé severní Rusi na západ až k Archangohi, na pťilnoc až k 65". Vyskytuje se tedy 

 v Ruších v oboru druhu Pinns oborala, o němžlo jsme dříve podotkli, jenom že nejde 

 tak daleko na sever a na západ. Jihozápadní jeho hranice jde od Archangelu gubernií 

 Kostromskou a podél Volhy k Orenburku. V Sibiři drží se Uralu a hor jižních (zdali 

 se nalézá u Kunického zálivu, jest pochybno), zdá se tedy, že se vyhýbá zimě studenější 

 nad —12" v lednu, kdežto Pinus obovata jde v Sibiři až k 69". Naproti tomu jde druhý 

 sibiřský druh modřínu, Larix davurica Traulmtter, Pinus davurica Fischer, v Sil)iii 

 na Bogdanidě až k 71", a na Nové až k 72" celým východein až do Kamčatky. Tento 

 druh je větším dílem keřovitý, jako davurická odrůda limby. Spatřujeme tedy při modřínu 

 podobné poměry rozšířenosti jako píi jedli. Evropský modřín, rovněž jako naše jedle, 

 přichází jen ještě v Litvě, sibiřské modříny ale rozšířeny jsou, jeden v celém ledovém se- 

 veru Asie, druhý v horách a v severovýchodní části Ruska ; tak jako sibiřskou jedli, Pinus 

 sibirica čili Pichla (která v Sibiři až k 67" sáhá a v horách, pak ve východní Sibiři, 

 v Davurii a Kamčatco rozšířena jest) ještě také v severním Rusku, jako druh P. Lede- 

 bourii, alespoň s louž jihozápadní hranicí nalézáme. Jediný rozdíl je ten, že v obor 

 druhu P. sibirica dělí se dva druhy modřínu, z nichž jeden, P. davurica, ještě mnohem 

 dále na sever sáhá. Poněvadž limby, co se rozšířenosti jejich týče, podobně se chovají 

 jako modříny, tedy nejspíš tvoři také dva druhy, jeden evropský a jeden sibiřský. 



V Cechách pěstuje se limba zde onde, jmenovitě v jižních Čechách panem nadle- 

 sním Hejrovským, kde jak v rovině, u Hluboké, tak i na vrcholích Šumavy (na Boubínu 

 a hoře sv. Tomášské) dobře se daří. V lesích Křivoklátských nacházejí se též mnoho- 

 slibné limby, které jsem však sám neviděl, a jak nmě pan nadlesní Hejrovský vypravoval, 

 který mne upozornil na stromy sv. Tomášské, nalézají prý se staré šiškonosné stromy, 

 jenž mohou pocházeti z časů rytířských, u jednoho starého hradu v kraji Čáslavském. 

 Zdá se, že by se limba ve všech lesnatých a tedy mírně teplých krajinách vlasti naší 

 dobře dařila. Totéž platí o modřínu, který byl hojněji pěstován a dobře se daří na ho- 

 rách, ale velmi špatně v suchých, hoi-kých středních Čechách. V těchto krajinách radil 



