— 146 — 



nášejí, jako v Německu cápi. Tak nanká milenka milenci svému, který od iii žádá 

 svou bývalou krásu: 



^Jak pak bych ji vrátila, 

 když mč s ni vrána uleléla. 

 Uletěla , nepřiletí, 

 nemohu ji navrátiti." 



Tolik o pověstech vrány se lýkajicích. 



Kromě stromů a někdy konniiů hledá si vrána místo ku hnízdem' svému i v širém 

 poli, kde ve hnoji hnízdo zakládá. Vajíčka klade 4, která se velmi podobají havraním. 

 Do roka dvakráte se páří. Není rozhodnuto, zdali více užitečná nebo zhoubná jest. Ku 

 zkáze její užívá se známých vraních ok, která se s masem dohromady rozsekají a po 

 poli rozházejí. 



Krkavčíka (Corvus corone, der gemeine Rabe) najdeme vždy ve společnosti s vrá- 

 nami poletujícího. A mimo barvu nemá mnoho různého od nich. Je černý jako uhel, 

 Stářím přibývá mu lesku kovového. Je smělejší nad havrana, od kterého se liší jenom 

 tím, že má u kořene zobáku štětiny, které havran stářím potrácí. U nás se nejradéji 

 zdržuje v lesích, zvláště v odlehlých, všeho hluku prostých končinách. Na lov si vy- 

 chází pokraj lesa. Na podzim sletuji se krkavčíci ve společnosti kavek a táhnou jižněji, 

 většina však u nás přezimuje. Vystěhovalci se pak v únoru navrátí. O tichý spánek 

 jsou krkavčíci nejvíce bedliví. Lítají daleko, často na pustá nrtsla na odpočinek, a nevracejí 

 se více, jestliže ze sna nemile \'yburcováni byli. Hnízdu každý párek na jiný strom 

 slaví. Nejsou tak snášcUví jako havrani. Dravostí svou člověku mnoho škodí. Mladé 

 ptáky, vajíčka, višné, ořechy velmi rádi žerou. Pomstu myslivců dráždí ale nejvíce tím, 

 že ve ralází veliké škody dělají. Jako zajíci okusují svršky malých stromků, které pak 

 tím hynou. Za to ale je na hlavu krkavčíka, jakožto vražedlníkovu, cena vysazena. 



Kačka (Corvus monedula, die Dohle) vždy houfně polu-oraadě s bratry svými žije, 

 a nejraději na vyvýšeném místě hnízdí. Na vysokých věžích, zámcích, starých hradech 

 a okolo kostelů se hemží. Je to rozmanitý, veselý život mezi nimi. Jsou menšího 

 vzrůstu i těla, jakoby méšfackým životem slábly a pokolení jich se kazilo. Také jsou 

 titěrnější, rozmařilejší i vášnivější. Jaké to hašteření, poletování, co křiku a vády, že 

 se hlava točí patřícímu vzhůru. Tu laškují, točí se, škádlí jeden druhého; tam se zase 

 durdí a spolu na souboj vycházejí s křikem: „Kréé, kréé!" až uši zaléhají. Let jejich 

 jest obratnější než ostatních ptáků té čeledi ;, kde ale ve společnosti havranů se nalézají, 

 lítají k vůli nim z pouhé zdvořilosti pomalu- 



Hnízda zakládají na věžích, někdy v rozpuklinách skalních. Z pěti vajíček se po 

 osmnácti dnech vylíhnou mláďátka , která se na ten milý svět hrozně s půdy koukají. 

 Kavky jsou zajisté více užitečné nežli škodné, a pro svou chytrost a naivní žertovnost 

 velmi milá zvířátka. 



Krkatec (Corvus cora.x, der Kolkrabe) vystupuje již z čeledi havranovitých a může 

 se považovat za přechod ke dravcům. On již nezná žádných společenských svazků, 

 nýbrž jako egoista r— samotář — sám a sám sídli v trudné temnotě hlubokého lesa. 

 Neví co to za blaženost, ve spolku s bratry svými požívat a trpět, sám sobě někdy cosi 

 odepřít, s někým o potravu se dělit, aby jemu jindy zas uštědřeno bylo. Sám chce žit, 

 sám užÍNat, a sám též umírá; ani druh mu na hrobě nezaskáčc, ani sestra nad nim 



