— 156 — 



některé úkazy dříve počtem ustanoveny než viděny byly •)> f správnost portu zkouškou 

 sledující úplně se dosvědčila. Takové výsledky brzo Newtonův náhled v zapomenuti 

 přivedly, a všickni silozpyte! k nové takto pojištěné nauce su přiznali. 



K přenesení pohybu svítícílio tělesa až k nervu zrakovému museli ovšem silozpytci 

 aether — jakousi látku hmotnou — přijmouti ; než hmota ta není světlo, nýbrž jen pohyb 

 její jest světlo — ona jest jen prostředek jeho, jako vzduch prostředek jest zvuku. Ten 

 samý aether může snad jinak provedeným pohybem i jiný pocit na naše nervy působiti, 

 může se nám v jistém pohybu snad co teplo, v jiném co elcktriěina, a ještě v jiném co 

 magnetismus objeviti; a když jsme dnve čtvero rozličných hmot přijmouti museli, dostačí 

 nám jeden aether snad pro všechny *). 



Jak mile dotčený náhled o světlo pevné půdy nabyl , tu jako blesk projela celý 

 učený svět myšlénka, že by to i u druhých imponderabilií taktéž býti mohlo, a všechny síly 

 obrátily se k odůvodnění myšlénky té. Teplo právě, jenž obyčejně ve společnosti světla 

 přichází, nejblíže s ním spřízněno býti se zdálo , i konaly se tedy zkoušky k vyjasnění 

 výjevů, které největší naděje šťastného rozřešení poskytovaly. 



Vlach Meloni zasadil se první o úlohu tu, a citlivé nástroje, každou i nejmenší 

 takřka proměnu teploty udávající, sobě zřídiv brzo úloze dostál. 



Ukázal, že teplo tak jako světlo z rozhřátých těles se září, že v rovné čáře po- 

 stupuje, že skrz jistá tělesa prochází, jinými bud částečně buď úplně pohlceno bývá, že 

 se od hladkých stěn odráží, že při průchodu i při odrážení dle stejných zákonů jako 

 světlo od rovné čáry se uchyluje, že některá tělesa jen jisté paprsky tepla propouštějí, 

 jiná zadržují, zcela obdobně jak jistá skla jen jistým barvám průchod dávají a jinýra 

 brání. Obdobnosti podrobnějších ještě více poznáno bylo, a nezbývá pochybnosti, že 

 teplo zářící obdobného původu jest jako světlo. Přinuceni jsme je taktéž za jistý pohyb 

 aneb chvění se zářícího tělesa míti, poněvadž však chvění to, aetherem k našim nervům 

 přineseno, jiný pocit, totiž pocit tepla působí, musí též jiné býti než chvění svítícího těla. 

 Zdali přenášení tím samým aetherem se děje, určiti se nedá, než jiného něco píújmouti ni- 

 jakým odporujícím úkazem nuceni nejsme. 



Výkladem výjevů zářícího tepla není však nauka o teple u konce, zbývá jí ještťs 

 dosti zamotaných úkazů, jež vysvětliti má. Uvedený náhled o teple tvoří takřka jeden 

 konec toho klubka, a najdeme-li druhý, jistě k rozmotání dobře nám prospěje. Konec ten, 

 jak se zdá, leží v následující pravdě, kterou slavný německý učenec Dr. Mayer nejprv 

 co „zákon udržování síly" (Princip der Erhaltunu- der Kraft) v tomto smyslu vyslovil: 

 „Žádná síla v přírodě zničena býti nemůže, a každý účinek jisté sily, totiž každá práce 

 tou samou silou vykonaná zůstává vždy tatéž, i když v jiné podobě se nám objevuje ;" 

 tak jako n. př. stejná práce vodním kolem vykonávaná jiným uspořádáním stroje, na který 

 se přenáší, tu mlýnský kámen točiti, tu kladivo zdvihati může. 



Zákon ten jest však jen člen všeobecného zákona: „že v přírodě vůbec nic zni- 

 čeno býti nemůže." Piírodě ani přidati ani ubrati nemůžeš; co jejího jmění, to již vždy 

 měla a vždy podrží; co ti dá, jest jen půjčkou, brzo si to zase osvojí, a jistě sečtla 

 všechny vlasy hlavy tvé. Co nazýváme zahynutím, jest jen proměna ; tak květina uvadnouc 



') Hamiltonov.i konická polarisace. 



'^^ Spilter, das Phanlora der Impouderabilien. 



