— 168 — 



a pončvadž síla kouř žádné urCitusti nemá, nedalo se zkouškou tou ustanoviti, nuioho-li 

 tepla jisté práci se rovná. 



Roku 1840 hleděl anglický silozpytec Joule určitější zkouškou toho dosáhnouti- 

 Naplnil všestranně uzavřenou měděnou nádobu A tekutinou známé teploty. Uvnitř nádoby 

 postavil hřídel B, kolem širokými lopatami opatřený , které k němu připevněny stejně 

 s ním v tekutině obíhaly, tekutinu před sebou hnaly a o ni se opírajíce o ni se třely. 

 Tekutina všestranně uzavřená nijak z nádoby vyváznouti nemohla. Pohyb hřídele proveden 

 pomocí šňůry a zavěšeným na ní závažím, tak že síla k pohybu hřídele a tedy i ke tření 

 spotřebovaná určitě udali se dala. Tak i proměna teploty v nádobě A na teploměru C 

 do tekutiny sahajícím pozorována býti mohla. 



Z velikého počtu zkoušek tímto strojem provedených ustanovil Joule, že — byla-li 

 nádoba A vodou naplněna — v prííměru síla, která závaží ^^3■^^ liber na výši 

 jedné stopy zdvihne, takové množství tepla vytvoří , jakého třeba jest , by teplota stejné 

 libry vody o 1" dle teploměru Fahrenheitova aneb o V," dle Celsiova vystoupla. Číslo 

 773'j4 stopových liber, podkládaje mu uvedei>ý smysl, nazval Joule „aequivalenlem tepla." 



Když naplnil nádobu A rtutí, našel aequivalent = TTOj a třem'm desek želez- 

 ných litých 774g8. 



Připomeneme-li, že ustanovení těch čísel velmi nesnadné jest, jelikož tření šňůry, 

 zahřátí a ochlazení nádoby A i hřídele, a třesem se celého stroje v počet uvedeno býti 

 musí: můžeme se domýšleti, že nepatrné rozdíly udaných čísel jen v těchto nesnázích 

 příčinu mají. 



2. Teplo e práci přecházi, aneb jinými slovy: tepla tím více ubývá, čím větší 

 práci vykonalo, 



Málo rozdílná čísla i jinými pochody určena byla, a pravdě se podobá, že ve vše- 

 likých případech stejné práci stejné množství tepla přináleží. Tím však nikoliv dokázáno 

 není , že by snad celá práce v teplo se proměnila , nýbrž jen poměrný díl její, nebof 

 víme, že třením stávají se tělesa také elektrickými, a možná ledy, že druhá část práce 

 v eleklričinu přechází. 



Joule náhled ten takto stvrditi se snažil. Naplnil pevný dutý válec (cylindr) 

 vzduchem, a uzavřel jej pístem dobře namazaným, by volně ve válci pohybovali se mohl. 

 Píst stížil jistým závažím a určil teplotu vzduchu uzavřeného. Jak mile závaží zlehčil, 

 uzavřený vzduch se roztáhnouti a píst před sebou hnáti musel — ihned teplota vzduchu 

 klesala, a sice v poměru k vykonané práci. Hnal-Ii totiž vzduch větší líži, aneb tu- 

 též delší cestou, v tomtéž poměru i tepla nm ubývalo, Připomenouce sobě první 

 sadu uznáme, že když roztažený vzduch opět do prvějšiho prostoru tím samým tla- 

 kem vtlačíme, kterým při roztahování proti pistu působil, že opět prvéjši teploty na- 

 býti musí, jestliže žádného tepla z venku nepřijal; nebof tu samu práci, kterou dříve 

 vykonal a tím se ochladil, takto mu vrátíme. Z toho i následující úkaz, který již dříve 

 Dulong znal, ale příčinu nevěděl, snadno vyložit se dá. 



Máme-li ve dvou válcích stejný prostor naplněný rozličnými plyny, a tlačime-li 

 plyny tak, by prostor v obou stejně se zmenšoval, přibude v každém tepla (ne teploty) 

 v poměru k užívanému tlaku, tak že kde dvojnásobného tlaku k stlačení se potřebovalo, 



