— 159 — 



lam i (Ivujniisulmé množství tupla su vytvun, jelikož tam dvojnásobná práuu v teplo 

 se proměnila. 



yi/klad Icořeni tepla třcnim, dle náhledu těchto. 

 Bychom pochodu tření lépe porozumčli, pozorujme následující úkaz. V jakémsi 

 válci slliiíiine vzduch iizaviciiý násilným poimáním pístu, buíf rukou bud jakýmsi záva- 

 žím, a víme že se tím vzduch zahřeje; když však tlak ua píst působící odstraníme, vzduch 

 se opět roztáhne, píst vyžene a tím se opSl o nčco ochladí. Ale při roztažení vzduch 

 zdvihal píst nestižeuý a menší práci konal, než kterou dříve stlačen byl, a bude jeho 

 ochlazení menší než prvější zahřání. Opakujcme-li ledy pochod ten vicekráte rychle po 

 sobií, by zahřátý vzduch času nemel, zevnější menší teplotou se ochladiti, můžeme takto 

 znařného zahřání dosáhnouti. Totéž se děje při třeni těles, ona rychle po sobě se slla- 

 íují a roztahují. Vcdemc-li na příklad sirku po krablalé ploše jakýmsi tlakem, tu se 

 hlavička její na každém pahrbku stlačí, a jedouc přes dolík opět se roztáhne. Jelikož 

 se to při malounké vzdálenosti pahrbků v krátkém čase mnohokráte opakuje, sirka tím 

 se tak zahřeje, že se plamenem vzejme. Stejným spůsobeui se děje zahřátí při násilném 

 udeření, a nechceme-li třením, míižcme také udeřením zapálili. 



Rosíahováni téles pomoci tepla a ustanoveni některých pojmů. 



Každému známo, že všechna tělesa teplem se roztahují, a že i teplem v jiná sku- 

 penství přecházejí, tak že pevná se stanou tekutými a lato plynovými. Jelikož zákon ten 

 všeobecný jest, musíme sobě domýšleti, že by každé těleso, jež se nám při obyčejné 

 teplotě co plyn jeví, dostatečným snížením teploty v tekutinu a konečně i v pevné tě- 

 leso přešlo. Příkladů lakových máme: častěji vídáme, jak se páry vodní na studeném 

 skle našich oken v tekutou vodu srážejí a konečně v pevné ledové květiny přecházejí, 

 podobně i kyselina uhličnatá při obyčejné teplotě co plyn trvá, než dostatečným ochla- 

 zením a tlakem v tekutinu a v pevné těleso převésti se dá. Mnohý snad již ve své 

 obraznosti hrozných následků sobě vyobrazil, které by as přiblížení slunce k naší zemi 

 mělo; jaké by však byly, kdyby vše teplo zemi odňalo bylo, sobě nepředstavil. Dosti 

 zajímavý to obraz každý sobě snadno vytvořili může, když jen sražení všech hmotových 

 částí, z kterých zeměkoule se skládá, až k nejnižší mezi v myšlénce provede. V jeden 

 ledový kus, ne-li v nepatrnou tečku (PunktJ, celá země před očima se mu smrskne, a 

 jen blahodějným dechem tepla netečná mrtvola její opět k životu se křísiti, hýbali se 

 a všestranně růsti počne. Podobného ač mnobeu) menšího nadýmání a svraskování země- 

 koule, aspoň vzduchového jejího obalu, každodenně stává, jelikož denní a více roční roz- 

 díly teploty při značném, každou proměnou teploty působeném roztahování vzduchu dosti 

 patrně jeviti se musí. Vrafme se k úloze naší. 



Jisté teplotě náleží jisté roztaženi, a známc-li délku jisté týče piň jisté teplotě, tož 

 vždy s toutéž délkou tutéž teplotu shledáme. Roztaženi jest tedy míra pro teplotu, ne 

 však pro množství tepla. Teplotu a množství tepla přísně lišiti musíme. Vytopíme-li 

 dva nestejné prostory tím samým palivem, tedy tímtéž množstvím tepla přec v menším 

 prostoru větši teplotu shledáme. Porovnati to můžeme asi s barveným roztokem. Roz- 

 pustíme-li gran karminu ve sklenici vody, bude roztok bledší, nož když jen polovice 

 vody k rozpuštěni jsme použili. Teplota se podobá sytosti, a množství tepla množství 

 rozpuštěné barvy. 



