— 160 — 



Dtílka roztaženi a jí náležející teplota neprointmně se setkávají, k jistému však roz- 

 tažení potřebné množství tepla se mění, a stojí v poměru k práci roztahováním vyko- 

 nané. Práce ta může býti dvojí: práce vnitřní a práce zevnější. 



Práce vnitřni. Zahřejeme-li tyí-i železnou od O" C. na 100" C, prodlouží se 

 tím o 0-0013'> díl prvotní své délky; mčla-li tedy při t. O" délku 10000 stop, obnáší pro- 

 dloužení její 12 stop a délka její při 100" C. se rovná 10012 st. Kdybychom tyči tak 

 roztaženou jakýmsi tlakem na prvější délku přivésti chtěli, teplota její by na 0° klesla, 

 ale každý uznává, že bychom k tomu veliké práce potřebovali. Práce taková teplem vy- 

 konána byla, a jelikož uvnitř železné tyče pracovala, můžeme ji jmenovati vnitřní prací. 

 Souvislost hmotových dílců není při rozličných hmotách stejná, ano i při též hmotě, 

 má-li rozličnou teplotu, jest rozličná; bude ledy práce k jistému roztažení jisté hmoty při 

 jisté teplotě potřebná vždy tatéž, při jiné hmotě a jiné teplotě však jiná. 



Zahřejeme-li tedy libru jisté hmoty při jisté teplotě o jeden stupeň, roztáhne se 

 o jistý kus, a množství k vykonání této vnitřní práce potřebného tepla udává nám chá- 

 pavost té látky pro teplo při zmíněných okolnostech. Připnemc-li však jakési závaží 

 na jeden konec tyče, a opreme-li druhý konec o jakési neústupné tělo, počne se i tu 

 tyče , jak mile ji zahřejeme , roztahovati , závaží před sebou žene a zevnější práci 

 koná. Množství tepla, jež v tomto případu na totéž roztažení potřebovati budeme, bude 

 tím větší, čím větši zevnější práce bude, t. j. čím větší závaží teplo zdvihali musí. 

 Chápavost tepla těles tedy i tlakem na těleso působícím se mění, a jest odvislá jak od 

 vnitřní tak i od zevnější práce. 



Násilné roztahováni a stahování těles pomocí tepla již dávno známé a upotřebené 

 bylo, že se však na ujmu tepla děje, teprv v novějším čase vysloveno a pojištěno bylo. 

 Práce teplem konaná může v jistých případech nám na škodu býti a musíme ji 

 předejíti. Kdybychom železné siny na delší dráze pevně k sobě připojili, tu by při 

 první proměně teploty ihned teplo pracovati počalo a šíny by bud zkroužilo bud vyvrá- 

 tilo. Z té příčiny se mezi oběma konci sinů malý prostor ponechává, by stahování a 

 roztahování volně se díti mohlo. Taktéž se spojuji konce železných trub povolnou jakousi 

 látkou, obyčejně olovem. Chtěli bychom kovový kotel, pod kterým by se topiti mělo, 

 pevně zazdili, též bychom sobě špatně poradili, neboť kotel teplem násilně roztažený 

 ve zdi by nnsta nenašel. Mnohonásobně však levné práce tepla k našemu prospěchu 

 použili můžeme. Tak kovář pomocí tepla kruh ke kolu připevííuje, on jej totiž žhavý 

 na kolo připraví a tím dosáhne, že kruh ochlazením mocně se stáhne a pevně ke kolu 

 přilehne; tak i žhavými sponami rozpuky zdí stáhnouti můžeme. 



Než nejrozsáhleji sobě průmysl práci tepla parním strojem poslužnou učinil, a jen 

 nesmírná zásoba práce takové, v rozsáhlých ložištích kamenného uhlí ukrytá, růst a vý- 

 květ mu pojišfujc. 



O tom blíže v pokračováni. 



Tutéž sílu ohněm rozehřáté páry, která v podzemních dílnách nahromaděna 

 častěji pevnou korou naší země potřásá a cestu sobě hledajíc sem tam ji prolamuje, vše 

 kácí a zničuje, co lidská ruka pracně postavila, tutéž sílu dovedl důvtip lidský vy- 

 nálezem parního stroje ke své službě přinutili a všelikou práci mu konati. Důležitost 

 .vynálezu tohoto, brzo uznána, rozšířila jej v čase půl století po celém vzdělaném světě, 

 a brzo stal se parni stroj nejen hlavni pákou průmyslu, nýbrž i těžištřm mocných pře- 



