— 16i - 



vralů v živolě společiMiskéin a huspudářskéin lak, žo cliccine-li obníz našulio věku na- 

 krusliti, v popředí postavili imisimc nález len. Pokroky mechaniky, které v oboru jeho 

 učiněny byly, přivedly jej k dokonalosti, k jaké žádný stroj před ním nedospěl, a dovedly 

 jej ke každé takřka pnici, která vííbec bez soudnosti lidské vykonána býti mflže, upraviti. 

 Tím klesla cena práce tokové a výrobků jejich, a klesá v témž poměru, v kterém 

 parní stroj obor její si osvojuje, čímž i umohý již přinucen byl a víc a víc přinucen 

 bude, větší váhy na rozumové vzdělání klásti, jelikož práce tělesné síly jeho v zápasu 

 s parním strojem podlelinouli musí. Takovým spůsoucm stal se stroj parní mocným aé 

 ne jediným závažím, které oputruélio príimysinika k rozumovému vzdělání táhne. 



Náklad na vedeni parního stroje řídí se hlavně poměrem tepla k vykonání jisté 

 práci spotiebovaného, a jelikož látka tepla v ceně neustále vystupuje, jest otázka, jakým 

 spůsobem by se tepla ušetřiti aneb lépe vytěžili dalo, v hospodářském ohledu veledíiležitá. 

 Všechny snahy a opravy směřují k rozřešení otázky té , i dosáhne uspořádání parního 

 stroje úplné dokoiuilosti tehdáž , až všechno pod parním kotlem utvořené teplo strojem 

 v práci se převede. Ačkoliv parní stroj k tomu domyšlenému slupni dokonalosti uikdy ne- 

 dokročí, pi'ec více a více k němu přiblížiti se může a jistě již se přiblížil, jelikož stroje 

 novějšího zařízeni již mnohem méně paliva k té samé práci potřebují než stroje starší. 

 Výklad hlavních částí parního stroje již byl podán, a obmezíme se tu na ocenění 

 hospodářského uspoí°ádání jeho; bychom tomu však porozuměli, sledujme pochod tepla 

 na celé cestě jeho. 



Teplo se tvoi"í shoixním paliva na ohništi. Jisté nmožslví paliva tím více tepla 

 vydá, čím dokonaleji shoří; k dokonalému však shoření zapotřebí dostatečného množství 

 vzduchu, jelikož vzduch podmínka shořeni jest. Nutno tedy o dostatečný proud vzduchu 

 se postarati. Proud aneb tah vzduchu i'í(lí se z hlavní části výši komína a dá se dobře 

 zřízeným komínem uskutečnili. Kde však koimn dostatečné výšky zřízen býti nemůže, 

 jako při lokomotivecb a parolodích, užívá se páry, která již práci v parním cylindru vy- 

 konala, k roznmožení tahu. Pára ta vede se do komína, a jelikož ještě tlak má, vyhání 

 kouř a plyny ze shoření povstalé z komína a takto tah podporuje. Ovšetn není tah 

 takovým spůsobem dosažený k úplnému shoření vždy dostatečný, a vídáme častěji z ko- 

 mína ještě kouř 1. j. neshořelé uhlí vystupoval, které shořeti mělo. 



Tah vzduchu jest tolik co vtlačování vzduchu do ohniště, jest lo tedy jistá práce, 

 která ne jinak než na újmu tepla vytvořeného vykonána býti může. Vzduch k shoření 

 potřebný může se též pofnocí strojů (ventilátorů) do ohniště vtlačovati, a práce jejich 

 rovná se práci obyčejně komínem vykonávané. To samé teplo ledy, kterého by ke hnání 

 těchto strojů bylo potřebí, to samé v nejlepším zařízení i komín stráviti musí, jelikož tu 

 samu práci koná. Má-li totiž komín táhnouti, musí teplejším vzduchem, než vnější 

 jest, naplněn býti, a uchází ledy komínem v tom samém poměru lim více tepla, čím 

 větší tah spůsobcn býti má. Tato ztráta tepla tedy nijak se odstranili nedá. 



Jiná ztráta povstává tím, že zde ohniště mnoho tepla na venek vysílají. By teplo 

 to alespoň částečně se upotřebilo, vyzdí se okolo stěn kanály, kterými se vzduch vede, 

 v nich se ohřívá a teplý do ohně vstupuje. 



Teplo na ohništi utvořené přejiti má na slény parního kotle a na vodu v ném 

 obsaženou. Každý přechod tepla požaduje jistého času, by tedy hořící plyny teplo své 

 stěnám kotle sděliti, by se dostatečně ochladiti mohly, a zbytečné teplo komínem neod- 



11 



