— 164 — 



tepla nahrazeno býti musí, klertí pracující vzduch vykonanou prací ztralil. Z toho vidíme, 

 žo Ericsoníiv slroj jen nepatrné více tepla spotřebuje, než kolik v práci promuní, a 

 že tedy znamená veliký pokrok v zařízení parních, lépe řečeno teplových strojů. Jeli- 

 kož však při užívání vzduchu jiné obtíže se objevily, nedosálil kalorický stroj dosavad 

 žádné platnosti, možno však, že snad v krátkém čase v jiué podobě vystoupí a s větším 

 výsledkem se potká. Důvtipná však myšlénka, pomocí regenerátoru teplo zadržovati a 

 opět ku práci ho používati, obrátila k sobe pozornost mechanikův, kteří se jí chopili, by ji 

 při parním stroji provedli. Šfastně jak se zdá se o to pokusil Simens , jehož stroj na 

 Pařížské výstavě velikého uznání došel. 



Takto jsme naznačili směr, v kterém se na zdokonalení parních strojů pracuje, a 

 musíme čekati, jakými prostředky budoucnost úlohu tu důležitou provede. 



V celém výkladu působení páry v parním stroji vycházeli jsme z té zásady, že 

 teplo v práci se proměňuje, a tedy tím více tepla potřebí jest, čím větší práce vyko- 

 náno býti má. Ačkoliv tato zásada na zkouškách dříve popsaných spočívá, přece důležité 

 jest, právě při parním stroji toho dosvědčiti a zkouškou ustanoviti, mnoho-li tepla právě 

 zde k pozdvihnutí jedné libry na střevíc potřebí bude. 



Roku 1855 >7psala fysikální společnost Berlínská cenu 250 tolarů na nejlepší 

 práci o „ustanovení aequivalentu tepla zkouškou." Jediná práce od J. A. Hirna zaslána 

 byla a obdržela cenu. Mimo jiné uvedl spisovatel v práci své obšírné zkoušky, kterými 

 na rozličných parních strojích množství spotřebovaného tepla u porovnání k vykonané 

 práci ustanvoiti hleděl. Zkoušky ty dělal se stroji rozličné síly a rozličného zařízení, a 

 určil u každého, mnoho-li tepla pára měla, než do parního cylindru vstoupla, a mnoho-li 

 podržela, když po vykonané práci ze stroje vystoupila. Tak našel množství tepla k práci 

 spotřebovaného aneb v práci proměněného, a určil-li tuto práci na stroji v stopových 

 librách, snadno udati mohl, mnoho-li tepla na práci jedné stopové libry přišlo. Podle jeho 

 zkoušek může totéž množství tepla, které libru vody o jeden stupeň F. ohřeje, vy- 

 konati práci 753 stopových liber. Číslo to srovnává se dosti s oním, které Joule, jak 

 jsme udali, jiným spůsobem ustanovil, tak že odchylka ta jen v nesprávnosti zkoušek 

 s velikými obtížnostmi spojených ležeti může. 



Slarši a novější pojem vázaného tepla. 



Dosavad jsme mluvili hlavně o zevnitřní práci tepla, pohlídněmc něco blíže ku 

 vnitrní práci jeho, kterou koná, když skupenství těles mění, když totiž pevná tělesa roz- 

 tápěním jich v tekutá a konečně i v plynová převádí. 



iJritl 'dak mile těleso táti počne, pozorujeme na teploměru, jejž jsme k němu připojili, 

 jistou teplotu, která stálá zůstane, pokud celé těleso neroztaje. Teplo tedy, které v tom 

 čase na těleso přešlo, nepůsobilo žádné zvýšení teploty, a takřka pro teploměr se ztratilo. 

 To se děje i když tekutina v páru přecházeti neb vařiti se počne. Vaříme-li v nádobě 

 jakékoliv vodu, a pozorujeme její teplotu na teploměru, shledáme, že i ta teplota se ne- 

 mění, dokud všechna voda v páru se neproměnila. Toto teplo, tělesem jako pohlcené, 

 jmenovali staří fysikové teplo vázané. Dle náhledů novějších není teplo to vázané, 

 nýbrž proměnilo se v práci oddělováním dílců tělesných vykonanou; neboť u pevném 

 skupenství částky přitažnou silou tak k sobě poutány jsou, že v žádném směru bez znač- 

 ného násilí ze své polohy přivésti se nedají, a u skupenství tekutím též dílce ještě 



